УХВАЛА

07 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/4983/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Случ О. В. - головуючий, Волковицька Н. О., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Мазуренко М. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
на рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 (суддя Ломака В. С.) 
і постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 (головуючий суддя Євсіков О. О., судді Алданова С. О., Демидова А. М.) 
у справі № 910/4983/25
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»
до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»
про стягнення коштів, 
(у судовому засіданні взяли участь: представник позивача - Теплова В. С., представник відповідача - Гучок В. В.)
ВСТАНОВИВ:
1. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, у якому просило стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі») 2 600 558,90 грн, а саме 18 839,66 грн основного боргу (за лютий 2025 року), 1 844 690,50 грн 3% річних та 737 028,74 грн інфляційних втрат.
2. Заявлені вимоги позивач обґрунтував неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 01.01.2024 № 0533-03041-ПД про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технічного) управління.
3. Так, за твердженнями позивача на виконання умов зазначеного договору протягом січня 2024 року - лютого 2025 року ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» отримало послуги загальною вартістю 1 029 991 605,31 грн, проте оплачувало їх невчасно та не в повному обсязі. У зв`язку з цим, утворилася заборгованість, яка становила 18 839,66 грн основного боргу (лютий 2025 року), 1 844 690,50 грн 3% річних та 737 028,74 грн інфляційних втрат за весь період прострочення (січень 2024 року - лютий 2025 року).
4. Під час судового розгляду ПрАТ «НЕК «Укренерго» подало заяву про зменшення позовних вимог, у якій просило стягнути з відповідача 1 844 381,86 грн 3% річних та 736 411,35 грн інфляційних втрат.
5. Зазначену заяву було прийнято судом першої інстанції, з огляду на що нова ціна позову, виходячи з якої і вирішувався спір у цій справі, склала 2 580 793,21 грн.
6. Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі № 910/4983/25 позов ПрАТ «НЕК «Укренерго» було задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь позивача 1 844 381,36 грн 3% річних та 537 038,69 грн інфляційних втрат. У решті позовних вимог відмовлено.
7. За висновками місцевого господарського суду нарахування позивачем 3% річних у розмірі 1 844 381,86 грн є арифметично правильним та відповідає приписам чинного законодавства, тоді як їх контррозрахунку відповідачем надано не було.
8. Натомість, перевіривши наданий ПрАТ «НЕК «Укренерго» розрахунок інфляційних втрат, суд першої інстанції встановив, що за період з 31.01.2025 до 06.02.2025 позивач нарахував інфляційну складову за час прострочення, який дорівнює половині місяця або менше такої (від 1 дня включно з 15 днями), у зв`язку з чим наданий позивачем розрахунок інфляційний втрат у цій частині не відповідає положенням чинного законодавства.
9. Тож місцевий господарський суд погодився з наведеними у відзиві ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» доводами щодо відсутності підстав для нарахування інфляційних втрат за вищевказаний період (тобто за 7 календарних днів), зважаючи на що відмовив у відповідній частині позовних вимог.
10. У задоволенні клопотань відповідача про зменшення заявленого до стягнення розміру 3% річних на 90% та наданні йому відстрочки виконання рішення суду на один рік суд першої інстанції також відмовив, зважаючи на їх безпідставність та необґрунтованість.
11. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 було залишено без змін.
12. Ухвалюючи зазначену постанову та відхиляючи серед іншого доводи ПрАТ «НЕК «Укренерго» щодо помилковості відмови місцевого господарського суду у стягненні на його користь 199 372,66 грн інфляційних втрат, апеляційний господарський суд звернув увагу на те, що у судах першої та апеляційної інстанцій позивач навів різні доводи та визначив різні періоди нарахування інфляційних втрат на заборгованість за грудень 2024 року у розмірі 16 614 388,68 грн (спочатку він визначив 31.01.2025-06.02.2025, період прострочення - 7 днів, а потім вказав 16.01.2025-06.02.2025, кількість днів для нарахування інфляційних втрат - 22). 
13. Згідно з висновками апеляційного господарського суду такою зміною періоду нарахування ПрАТ «НЕК «Укренерго» намагалося довести помилковість позиції суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог. Проте, зважаючи на принцип диспозитивності господарського судочинства, суть якого полягає, зокрема, у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог, та ураховуючи, що у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, за результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній позивачем частині було залишено без змін.
14. Не погодившись із наведеним, ПрАТ «НЕК «Укренерго» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 у частині відмови в задоволенні позовних вимого та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
15. У поданій касаційній скарзі підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень у відповідній частині позивач визначає пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), стверджуючи при цьому, що висновки місцевого та апеляційного господарських судів не відповідають висновкам щодо методики нарахування інфляційних втрат, сформульованим у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, а також щодо нарахування втрат від інфляції при здійсненні часткових оплат із погашення основного боргу, висловленим у постанові Верховного Суду від 03.07.2024 у справі № 910/7722/23 
16. Обґрунтовуючи свою позицію, ПрАТ «НЕК «Укренерго» наполягає на тому, що нарахування 199 372,66 грн інфляційних втрат ним здійснено, оскільки заборгованість у розмірі 6 614 388,68 грн, на яку їх і було нараховано, виникла ще 16.01.2025 (входила до 89 974 851,01 грн боргу за грудень 2024 року) і продовжила існувати в такому розмірі до 06.02.2025 включно. Заразом відображене у стовпчику 12 поданого ним до суду першої інстанції розрахунку під назвою «Кількість днів прострочення», стосується виключно розрахунку 3% річних. Натомість інформація стосовно нарахування інфляційних втрат, міститься у стовпчику 14 цього розрахунку під назвою «Період, за який враховані індекси інфляції». Зазначений стовпчик має чітку та однозначну назву, яка прямо свідчить про його призначення, а вказаний у ньому період є релевантним для визначення інфляційної складової, позаяк відображає строк фактичного існування непогашеної заборгованості, тривалість якого перевищувала 15 календарних днів. 
17. Водночас згідно з аргументами скаржника наданий ним на виконання вимоги апеляційного господарського суду розрахунок на етапі апеляційного провадження у справі № 910/4983/25 жодним чином не підміняє вищевказаного розрахунку, поданого разом із первісною позовною заявою, а протилежні висновки суду апеляційної інстанції щодо такого розрахунку та визначених у ньому періодів нарахування інфляційних втрат є помилковими.
18. Своїм правом подати відзив на касаційну скаргу позивача ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» не скористалось, заявивши натомість клопотання про закриття відкритого у цій справі касаційного провадження, у якому з посиланням на статтю 296 ГПК України зазначило, що правовідносини у наведених ПрАТ «НЕК «Укренерго» судових справах не є подібними до правовідносин, що виникли між сторонами справи, що переглядається, а суть доводів скаржника фактично зводиться до необхідності переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи № 910/4983/25 та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду.
19. Заслухавши суддю-доповідача і пояснення представників сторін, перевіривши наявність у касаційній скарзі передбачених процесуальним законом підстав касаційного оскарження, проаналізувавши наведені у ній доводи, твердження та заперечення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» слід закрити, з огляду на таке.
20. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
21. За змістом цієї норми, касаційний перегляд з вказаних підстав може відбутися за наявності таких складових:
- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду;
- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
22. У постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок про те, що для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема і вище вказаного пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.
23. При цьому з-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими. 
24. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де є схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
25. Подібність правовідносин означає, зокрема, схожість суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
26. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
27. На предмет подібності необхідно оцінити саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін у справі та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їх змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність необхідно також визначати за суб`єктним і об`єктним критерієм відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
28. Також слід виходити з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
29. Крім того, помилково посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.
30. Проаналізувавши фактичні обстави, які мають юридичне значення для висновку щодо підставності та обґрунтованості здійснених інфляційних нарахувань, і які були встановлені судами у цій справі та у судових справах, на неврахування сформульованих судом касаційної інстанції правових висновків у яких посилається скаржник у поданій ним касаційній скарзі, Верховний Суд вбачає, що правовідносини у порівнюваних справах не є подібними, з урахуванням, зокрема, досліджених та відповідним чином оцінених місцевим та апеляційним господарськими судами у справі № 910/4983/25 доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог.
31. Як вже зазначалось у справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що позивач за період з 31.01.2025 до 06.02.2025 (тобто, за 7 календарних днів) нарахував відповідачу інфляційну складову за час прострочення, що дорівнює менше або половині місяця (від 1, включно з 15 днями), у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що наданий ПрАТ «НЕК «Укренерго» розрахунок інфляційний втрат у цій частині не відповідає положенням чинного законодавства.
32. В свою чергу апеляційний господарський суд виходив з того, що наявний у матеріалах справи розрахунок, який позивач подавав суду першої інстанції, містить визначений ним період нарахування інфляційних втрат на 16 614 388,68 грн боргу за період 31.01.2025-06.02.2025, період прострочення 7 днів, за який нараховано 199 372,66 грн інфляційних втрат. У апеляційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго» стверджувало, що у розрахунку заборгованості зазначено про здійснення нарахування інфляційних втрат в розмірі 199 372,66 грн, адже заборгованість у розмірі 16 614 388,68 грн (на яку вони нараховані) почала існувати ще 16.01.2025 (входила до загальної суми нарахування за грудень 2024 року, а саме до 89 974 851,01 грн) і продовжила своє існування в такому розмірі до 06.02.2025 включно, тому період прострочення виконання зобов`язань у січні 2025 року склав 16 днів. Аналогічні доводи позивач навів і у наданих апеляційному суду додаткових поясненнях, до яких долучив розрахунок інфляційних нарахувань, у якому визначив період нарахування інфляційних втрат на заборгованість за грудень 2024 року у розмірі 16 614 388, 68 грн 16.01.2025-06.02.2025 (період існування заборгованості за актом від 15.01.2025 для нарахування інфляційних втрат), кількість днів для нарахування інфляційних втрат - 22.
33. З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд констатував, що у судах першої та апеляційної інстанції позивач визначив різні періоди нарахування інфляційних втрат. Водночас господарський суд розглядає справу за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог, а у суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
34. Саме ці встановлені судами попередніх інстанцій на підставі оцінених доказів, що були надані позивачем, фактичні обставини справи № 910/4983/25 і були покладі в основу їх висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «НЕК «Укренерго» в частині стягнення 199 372,66 грн інфляційних втрат.
35. Натомість у справах № 910/13071/19 та № 910/7722/23, про які зазначає позивач у касаційній скарзі, судами попередніх інстанцій подібних обставин встановлено не було, а тому і питання правильної юридичної кваліфікації саме таких обставин перед судами (зокрема, і перед Верховним Судом при ухваленні постанов у цих справах) не поставало та ними не вирішувалось.
36. Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення у справі № 910/4983/25, послався на наведене у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, проте виходив із оцінки саме поданого позивачем у справі № 910/4983/25 розрахунку заявлених до стягнення коштів (зокрема, інфляційних втрат) на підставі чого і дійшов висновку про часткову відмову в позові, і такі обставини (пункти 8, 13 цієї ухвали) не є подібними до встановленого судами попередніх інстанцій у справах № 910/13071/19 та № 910/7722/23.
37. Між тим у постанові суду касаційної інстанції від 03.07.2024 у справі № 910/7722/23, на яку посилається скаржник, серед іншого зауважено, що Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.01.2019 у справі №922/3782/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 14.02.2019 у справі №922/1019/18, від 22.01.2019 у справі №905/305/18, від 21.05.2018 у справі №904/10198/15, від 02.03.2018 у справі №927/467/17.
38. Порушене ж у касаційній скарзі ПрАТ «НЕК «Укренерго» питання фактично пов`язане не із правильністю правозастосування, а із наданою судами попередніх інстанцій оцінкою поданих ним розрахунків заявлених вимог та визначених у них періодів нарахування інфляційних втрат, тобто стосується виключно дослідження та оцінки доказів.
39. При цьому встановлені судами попередніх інстанцій на підставі таких доказів обставини справи № 910/4983/25 можуть підтверджувати лише неподібність її фактично-доказової бази (зокрема, щодо визначених позивачем періодів нарахування інфляційних втрат та наданих на підтвердження цього доказів) порівняно із відповідними обставинами справ № 910/13071/19 і № 910/7722/23, тобто свідчити про відмінності у «фактах», а не у «праві».
40. Заразом за своєю суттю такі аргументи скаржника спрямовані на переоцінку доказів (поданих ПрАТ «НЕК «Укренерго» розрахунків) та встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи № 910/4983/25 (визначених у них самим позивачем періодів нарахування інфляційних втрат) задля ухвалення іншого судового рішення в частині стягнення 199 372,66 грн інфляційних втрат, тобто рішення про задоволення позову. 
41. Однак, згідно із частиною другою статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
42. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
43. Тож сама по собі незгода ПрАТ «НЕК «Укренерго» з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою обставин справи, досліджених доказів, як і в результаті його незгода із ухваленими ними судовими рішеннями у відповідній частині позовних вимог, не може бути підставою для здійснення їх касаційного перегляду, оскільки відповідно до визначених у процесуальному законі підстав касаційного оскарження наведене такою підставою не є.
44. Підсумовуючи все викладене, Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на висновки суду касаційної інстанції, викладені у його постановах, за інших фактичних обставин надання позивачами розрахунків заявлених вимог з визначеними у них періодами нарахування інфляційних втрат, що були досліджені та відповідно оцінені судами попередніх інстанцій, порівняно зі справою № 910/4983/25, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, що має наслідком закриття касаційного провадження, відкритого з цієї підстави, без аналізу правильності здійсненого місцевим та апеляційним господарськими судами у цій справі правозастосування.
45. Інші ж твердження та заперечення касаційної скарги ПрАТ «НЕК «Укренерго» (зокрема, ті, що стосуються використаних судом апеляційної інстанції калькуляторів) не охоплюються передбаченою пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження, тому підставами відкриття касаційного провадження у цій справі вони не слугували, а отже такі аргументи скаржника не аналізуються Верховним Судом.
46. Натомість доводи заяви відповідача про закриття відкритого у справі № 910/4983/25 за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» касаційного провадження, з урахуванням викладеного у цій ухвалі, знайшли своє підтвердження.
47. Відповідно до пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
48. Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, а обґрунтування інших підстав касаційного оскарження ним у поданій касаційній скарзі не викладено, Верховний Суд вбачає за необхідне закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ПрАТ «НЕК «Укренерго» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025, ухвалені у цій справі. 
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.09.2025 у справі № 910/4983/25 закрити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Случ

Судді Н. О. Волковицька

С. К. Могил