ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 669/172/26
Провадження № 22-ц/820/1528/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білогірського районного суду Хмельницької області в складі судді Давидюка О.І. від 24 квітня 2026 року.
Заслухавши доповідача, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд, -
в с т а н о в и в :

У березні 2026 року ТОВ «Свеа фінанс», звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказував, що 05.12.2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №1938167, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С256», що був надісланий на його особистий номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно з умовами кредитного договору з додатковою угодою загальна сума кредиту - 4700 грн. (3800 грн. + 900 грн.), строк кредиту - 360 днів, стандартна процентна ставка - 1 % в день.
ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало останньому кредит в сумі 4700 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек», однак, відповідач своїх зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав.
30 червня 2025 року ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу № 01.02-18/25, за умовами якого ТОВ «Свеа фінанс» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 05 грудня 2024 року № 1938167.
Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк за ним станом на день складання позовної заяви утворилася заборгованість в розмірі 23811 грн., з яких: 4700 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9711 грн. - заборгованість по процентах та 9400 грн. - пеня.
За наведеного, просив стягнути з відповідача 23811 грн. заборгованості за кредитним договором та 2662,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 квітня 2026 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05 грудня 2024 року № 1938167 в розмірі 14411 гривень, з яких: 4700 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 9711 грн. - заборгованість по відсотках.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» судовий збір в розмірі 1611 гривень 35 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати як незаконне та відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що довідки ТОВ «Пейтек» від 01 липня 2025 року №20250701-329 та №20250701-330 не посвідчують факт надсилання коштів на картку відповідача. У матеріалах справи відсутня довідка з банку, в якому відкритий особовий рахунок відповідача, на який кредитодавцем здійснювалося нарахування кредитних коштів, чи виписка за картковими чи банківськими рахунками відповідача, які б також могли підтвердити факт зарахування коштів на його рахунок.
Відповідач ОСОБА_1 під час особливого періоду підпадає під дію гарантій, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Вказана норма прямо забороняє нарахування штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом у період проходження служби за відповідних умов.
Військовим квитком серії НОМЕР_3 від 15.12.2022 року підтверджується, що відповідач зарахований до списків військової частини Національний військово-медичний клінічний центр Головний військовий клінічний госпіталь - НВМКЦ "ГВКГ" 20.03.2022 року, дата виключення зі списків 26.02.2025 року, також наступний запис містить відмітку про службу в військовій частині НОМЕР_4 , дата зарахування до списків в/ч від 27.02.2025 року №79.
Отже, апелянт мав статус військовослужбовця Збройних Сил України на момент укладення кредитного договору № 1938167 від 05 грудня 2024 року та додаткової угоди від 06 грудня 2024 року та протягом дії договору.
Також, у Реєстрі боржників до договору факторингу №01.02-18/25 від 30.06.2025 року відсутня інформація про передачу права вимоги стосовно саме заборгованості ОСОБА_1 за договором №1938167, його дані не вказані. Натомість позивачем замість передбаченого договорами факторингу Реєстру боржників (Додаток №1), надано лише витяг з реєстру боржників, сформований самим позивачем. Наданий суду витяг не містить підпису уповноваженої особи первісного кредитора, який би підтверджував дійсність переходу права вимоги щодо заборгованості відповідача перед первісними кредиторами до позивача. 

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати в частині стягнення заборгованості по процентах та змінити в частині розподілу судових витрат.

Так, встановлено, що 05 грудня 2024 року між ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1938167, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С256», що був надісланий на його особистий номер телефону НОМЕР_1 .
Згідно з умовами кредитного договору сума кредиту - 3800 грн., строк кредиту - 360 днів, стандартна процентна ставка - 1 % в день.
Також, додатковою угодою від 06 грудня 2024 року до Договору про надання споживчого кредиту від 05 грудня 2024 року № 1938167, яка підписана позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Е619», ТОВ «Селфі кредит» та ОСОБА_1 домовились про надання останньому додаткових коштів у кредит в сумі 900 грн.
Згідно з умовами додаткової угоди від 06 грудня 2024 року до Договору про надання споживчого кредиту від 05 грудня 2024 року № 1938167 загальна сума кредиту - 4700 грн., строк кредиту - 360 днів, стандартна процентна ставка - 1 % в день.
ТОВ «Селфі кредит» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_1 виконало та надало останньому кредит в загальному розмірі 4700 грн. (3800 грн. + 900 грн.) шляхом зарахування кредитних коштів двома траншами на його платіжну картку № НОМЕР_2 , що підтверджується довідками ТОВ «Пейтек» від 01 липня 2025 року № 20250701-329 та від 01 липня 2025 року № 20250701-330.
30 червня 2025 року ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу № 01.02-18/25, за умовами якого ТОВ «Свеа фінанс» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 05 грудня 2024 року № 1938167.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05 грудня 2024 року № 1938167, який позивач додав до позовної заяви, заборгованість відповідача ОСОБА_1 станом на 30 червня 2025 року (на момент відступлення права вимоги) складає 23811 грн., з яких: 4700 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 9711 грн - заборгованість по процентах та 9400 грн. - пеня.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, тому підлягає стягненню з нього на користь позивача нарахована відповідно до умов договору заборгованість в розмірі 4700 грн., а також проценти за користування кредитом в сумі 9711 грн., у стягненні 9400 грн. пені відмовлено у зв`язку з тим, що договір укладений в період дії воєнного стану в Україні.
Проте погодитися з цими висновками в частині стягнення процентів за користування кредитом не можна, зважаючи на таке.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі ч.2 ст. 639 ЦК).
За змістом ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно ч.1 ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 Закону).
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону, чинній на момент укладення договору та подання позову, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Отже, у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14
(провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 року в справі № 426/4264/19.
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав доведеним факт укладення кредитного договору відповідачем, підписання його сторонами, в тому числі відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» та отримання відповідачем кредиту на умовах, визначених кредитним договором №1938167 від 05.12.2024 року.
Кредитний договір №1938167 від 05.12.2024 року підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора C256, надісланого на номер мобільного телефону відповідача відповідно до розділу договору «Реквізити та підписи сторін».
Копія договору про надання споживчого кредиту №1938167 від 05.12.2024 року та всі додатки до цього договору наявні у справі.
Дані платіжної карти 4149-62хх-хххх-4722, на яку зараховано кредитні кошти, відповідають пункту 2.1. спірного договору.
Відповідач всупереч принципу змагальності цивільного судочинства не надав доказів того, що вказана платіжна карта йому не належить, а також не спростував шляхом надання виписки про рух коштів по цій банківській карті те, що відповідні кредитні кошти за вказаним договором зараховані на його рахунок. 

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про недоведеність факту переходу права вимоги до позивача, апеляційний суд бере до уваги таке.
Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
30 червня 2025 року ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» уклали договір факторингу № 01.02-18/25, за умовами якого ТОВ «Свеа фінанс» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 05 грудня 2024 року № 1938167.
Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-18/25 від 30.06.2025 року оформлений у відповідності до ч.ч.1-2 ст. 95 ЦПК України та підпункту 12 пункту 11 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених Наказом Мінюсту України від 18.06.2015 року № 1000/5.

Апеляційний суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_1 був об`єктивно обмежений в можливості подання доказів.
Суд надсилав ОСОБА_1 позовну заяву з додатками за місцем його реєстрації, однак, відповідач на час розгляду справи не перебував за місцем реєстрації (проживання), оскільки проходив і продовжує проходити військову службу в іншій місцевості, тому об`єктивно був позбавлений можливості отримати вказані документи та відповідно реалізувати свої права на подання заперечень чи інших письмових доказів.
З врахуванням норми ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку про можливість прийняти додані до апеляційної скарги докази ОСОБА_1 про те, що він є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за наявності поважних причин неподання цих доказів до суду першої інстанції.

Згідно наданій апеляційному суду копії військового квитка, ОСОБА_1 з 20.03.2022 року зарахований до списків військової частини Національний військово-медичний клінічний центр головний військовий клінічний госпіталь - НВМКЦ "ГВКГ". Дата виключення зі списків 26.02.2025 року. 
Відповідно до довідки №10622 від 08.05.2026 року старший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_4 з 27.02.2025 року, що підтверджується відомостями з військового квитка.
Отже, ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору, нарахування процентів був і є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а отже на нього поширюється дія норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що з врахуванням пільги, передбаченої пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування цими кредитними коштами не мали нараховуватися ОСОБА_1 . 
Тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №1938167 від 05.12.2024 року підлягають до задоволення лише в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу, що становить 4700 грн. В частині вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами відповідно до вказаного договору позов не підлягає задоволенню. 
За наведеного рішення суду слід скасувати в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 9711 грн., в частині розподілу судових витрат слід змінити, в решті рішення залишити без змін.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов ТОВ «Свеа фінанс» заявлено з ціною 23811 грн. і задоволено на суму 4700 грн., тобто на 19,74 %.
При подачі позову позивач сплатив судовий збір в сумі 2662,40 грн., тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 525,56 грн. (2662,40х19,74%).
З врахуванням часткового задоволення апеляційної скарги на 80,26%, з ТОВ «Свеа фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3205,26 грн. (3993,60х80,26%) понесених судових витрат.
З врахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України слід покласти на ТОВ «Свеа фінанс» обов`язок сплатити на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат 2679,70 грн. (3205,26 - 525,56), сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину витрат. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Білогірського районного суду Хмельницької області від 24 квітня 2026 року в частині стягнення заборгованості по процентах скасувати, в частині розподілу судових витрат - змінити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» (місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, ЄДРПОУ 37616221) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) 2679,70 грн. пронесених судових витрат.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 липня 2026 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк