г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

Справа № 213/2387/26
Номер провадження 2/213/1782/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:
До Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач – ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 35 040,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 травня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики №9549195, відповідно до якого відповідачу надано позику у розмірі 12 000,00 грн строком на 30 днів, із фіксованою процентною ставкою у розмірі 1,6 % в день. Відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. 10 липня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 10072020, на підставі якого позивач набув права грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором №9549195.
Просить стягнути з відповідача заборгованість у вищезазначеному розмірі, а також сплачений судовий збір у сумі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн.
Сторони у судове засідання не з`явилися. 
Представник позивача просить розглянути справу за його відсутності.
Представник відповідача подав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Посилається на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З посиланням на висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 у справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, зазначає, що виписки з рахунків або касовий документ можуть бути належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту. Матеріали справи не містять документу, що підтверджує факт отримання відповідачем коштів за договором позики №9549195. Не може бути доказом отримання коштів наданий позивачем розрахунок боргу, який містить лише математичні обчислення сторони, без зазначення розміру відсоткової ставки. Крім того, посилається на те, що строк користування позикою – 30 днів, відповідач повинен був повернути грошові кошти та сплатити відсотки саме в межах цього строку. Тому нарахування відсотків має відбуватись теж в межах цього строку. Проте відсотки нараховані до моменту переходу права вимоги по 23 березня 2021 року, що не відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
01 червня 2026 року позовна заява надійшла до суду.
09 червня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
30 травня 2020 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено електронний договір позики №9549195, за умовами якого позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.
Сума позики становить 12 000,00 грн, строк – 30 днів, дата повернення позики – 29 червня 2020 року, базова процентна ставка – 1,6 % в день, акційні проценти – 0,64% в день, проценти на прострочену позику – 2,7 % в день. Вартість позики за весь строк, на який її видано, – 2 304,00 грн.
Відповідно до п. 3 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики.
Згідно з п. 4.2. договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі.
Пунктом 6 договору передбачено, що договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором.
Договір містить інформацію про юридичні адреси та реквізити сторін, зокрема зазначено реквізити рахунку ОСОБА_1 : НОМЕР_1 .
Договір підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатору. 
Підписавши договір, відповідач погодився з його умовами.
Відповідно до п. 2.19. ПРАВИЛ НАДАННЯ ГРОШОВИХ КОШТІВ У ПОЗИКУ, У ТОМУ ЧИСЛІ І НА УМОВАХ ФІНАНСОВОГО КРЕДИТУ, ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», що є невід`ємною частиною договору, проценти на позику (базова процентна ставка) – плата за договором позики, що розраховується від суми позики (або неповернутої її частини), яку позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю у день повернення позики, або на будь-яку дату протягом часу користування позикою, за відповідний фактичний період.
Проценти акційні – плата за договором позики в межах програми лояльності, що розраховується від суми позики (або неповернутої її частини), яку позичальник має право сплатити позикодавцю у день повернення позики або на будь-яку дату протягом часу користування позикою, за відповідний фактичний період за акційною, зниженою ставкою (яка доступна за договором позики, укладеним конкретним позичальником з товариством вперше, або для позичальника, який є добросовісним та постійним клієнтом товариства, або в межах акцій, що проводяться товариством тощо), що означає укладення договору на особливих умовах, які є чинними при умові належного дотримання та виконання позичальником умов договору (п.2.20. Правил).
Згідно з п. 2.26 Правил строк позики – період, на який позикодавець надає позику відповідно до умов договору позики, який за умовами договору не може перевищувати 30 днів.
Позичальник зобов`язаний сплатити товариству проценти від суми Позики, розмір яких визначено в договорі позики. Нарахування процентів здійснюється на фактичний залишок суми позики щоденно, включно з датами отримання та повернення позики (п. 6.3 Правил).
Пунктом 6.4 Правил визначено, що за винятком випадку, передбаченого п. 6.8. цих Правил, проценти по договору позики на суму позики/залишок позики нараховуються за весь час до повного виконання позичальником зобов`язань з повернення позики, у тому числі у випадку виникнення простроченої позики, проте не більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів наявності заборгованості поспіль.
Товариство використовує фіксовану процентну ставку. Узгоджена договором позики процентна ставка складається з процентів на позику, процентів акційних і процентів на прострочену позику. Проценти акційні застосовуються в межах програми лояльності, у передбачених договором та Правилами випадках та виключно за умови належного дотримання та виконання позичальником умов договору (п. 6.5 Правил).
Відповідно до п. 6.9 Правил день виникнення простроченої позики/заборгованості починається з наступного дня після спливу строку позики, у випадку неповернення до цього дня позики/неповного повернення позики/несплати процентів.
Згідно з п. 8.4 Правил, якщо під час дії особливих умов виконання договору, встановлених для позичальника в paмкаx програми лояльності (у т.ч. право сплати процентів акційних), позичальник порушить взятi на себе договірні зобов`язання, такі особливі умови виконання договору втрачають силу, що означає, що нараховані згідно з умовами договору проценти підлягають сплаті позичальником в повному об`ємі за весь період дії договору згідно з умовами договору i незалежно від пропонованих особливих умов програми лояльності.
Пунктом 8.6. Правил визначено, що пільговий період погашення заборгованості, передбачений цими Правилами, є частиною програми лояльності та покликаний сприяти повному виконанню позичальником своїх зобов`язань згідно з договором на прийнятних для стopiн yмoваx у випадку прострочення позичальником виконання його зобов`язань (неповернення позики повністю чи частково та/чи несплати процентів повністю чи частково у встановлені договором позики строки). Пільговий період погашення заборгованості набуває чинності автоматично, за умови повної оплати позичальником в будь-який момент протягом строку позики (у тому числі протягом пільгового періоду), нарахованих процентів за відповідний фактичний період користування позикою.
Термін дії пільгового періоду погашення заборгованості відраховується з наступного дня з моменту останньої повної оплати нарахованих процентів за користування позикою (на будь-яку дату протягом строку позики або після його закінчення) та триває протягом строку, аналогічного строку позики. При цьому допускається продовження пільгового періоду погашення заборгованості за умови оплати нарахованих процентів на будь-яку дату протягом пільгового періоду погашення заборгованості на умовах, передбачених цим пунктом, та з можливим врахуванням звернень позичальника вiднocнo тривалості надання пільгового періоду (п. 8.7 Правил).
Згідно з довідкою вих. № КД-000141552 від 02 квітня 2026 року ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС», яке діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, підтверджує прийняття на виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», та завершення платіжної операції з переказу 12 000,00 грн на картку № НОМЕР_1 ; дата операції: 30 травня 2020 року. Зазначено, що оскільки компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а перекази коштів здійснюються виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
Таким чином, позикодавець умови договору виконав, надавши відповідачу у користування грошові кошти, проте ОСОБА_1 умови договору з повернення коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Згідно з розрахунком ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість становить 35 040,00 грн: заборгованість за тілом позики – 12 000,00 грн, заборгованість за відсотками – 23 040,00 грн. Проценти нараховані за період з 30 травня 2020 року по 27 жовтня 2020 року. Розмір нарахованих процентів становить 25 344,00 грн. Відповідачем 29 червня 2020 року здійснено платіж у сумі 2 304,00 грн. Зазначений платіж зарахований у рахунок погашення процентів. 
10 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 10072020, згідно з умовами якого позивач набув права грошової вимоги до боржників.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 114 від 22 березня 2021 року до договору факторингу № 10072020 – до ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №9549195. Розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором на момент відступлення права вимоги становить 35 040,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту – 12 000,00 грн, заборгованості за відсотками – 23 040,00 грн.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із зобов`язань за договором кредиту.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що сторонами договору позики визначені істотні умови, в тому числі: сума позики та строк користування нею, розмір відсотків та порядок їх нарахування, реальна річна процентна ставка відповідно до розміру застосованих відсотків. 
Також встановлено, що договір позики між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачем електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору позики з первісним кредитором, порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором.
Разом з тим судом надано оцінку доводам представника відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні бухгалтерські документи, що підтверджують видачу відповідачу грошових коштів та наявність заборгованості.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Закон України «Про електронну комерцію» є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання відповідача та її представника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним.
Судом встановлено, що договір позики укладено в порядку Закону України «Про електронну комерцію», тому посилання на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 20 жовтня 2020 у справі № 456/3643/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, є безпідставними, оскільки у зазначених справах кредитні договори укладалися не в порядку Закону України «Про електронну комерцію», тобто встановлені відмінні від справи, яка розглядається, фактичні обставини.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року у справі № 263/3470/20.
Таким чином, відсутність у матеріалах справи первинних бухгалтерських документів не є підставою для висновку про невиконання умов договору позикодавцем та неотримання позичальником грошових коштів за договором позики.
Позивачем на підтвердження факту перерахування первісним кредитором грошових коштів на рахунок відповідача надано довідку оператора платіжних послуг. Зазначена довідка дає можливість ідентифікувати розмір наданої позики, реквізити платіжної картки, дату зарахування коштів.
Суд вважає, що довідка оператора платіжних послуг відповідає вимогам ч.3 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» і підтверджує факт надання позики. 
Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні грошові кошти не були зараховані на його картковий рахунок. На спростування тверджень позивача не надано виписку з клієнтського рахунку, яка може містити відомості про рух коштів на його рахунку.
Доводи про недоведеність факту переказу відповідачу грошових коштів, які викладені у відзиві, не заслуговують на увагу, оскільки повністю спростовуються письмовими доказами у справі. Доказів зворотного відповідачем не надано. Для спростування наявності заборгованості за договором позики відповідачем також не надано виписку з особового рахунку.
Відповідачем порушувалися умови договору, кошти на повернення позики не сплачувалися, що призвело до виникнення заборгованості.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
На підставі договорів факторингу від 10 липня 2020 року та 05 грудня 2025 року позивач набув права вимоги до відповідача за договором №9549195 від 30 травня 2020 року. 
Стаття 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору позики та порушення ним взятих на себе зобов`язань, набуття позивачем права вимоги за цим договором.
При визначенні розміру заборгованості суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитора, який частково розкриває інформацію про щоденні нарахування, складові заборгованості та їхній розмір.
У відзиві представник відповідача також посилається на сплив строку позики.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо нарахування процентів поза межами узгодженого сторонами договору позики строку користування позикою за процентами, суд враховує правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо – можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу – позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.
Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже – і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.
За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін – на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що підхід, за якого проценти за "користування кредитом" могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів.
Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність – обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. 
Під час розгляду справи встановлено, що позику надано на 30 днів, термін (дата) повернення позики – 29 червня 2020 року.
При цьому умовами договору не передбачено пролонгації/автоматичної пролонгації строку користування позикою.
Долучена до позову копія Правил не містить умов про пролонгацію. Пунктом 6.4 Правил передбачена можливість нарахування процентів протягом 90 днів у разі виникнення простроченої позики. Пунктом 6.9 Правил передбачено, що прострочена заборгованість виникає з наступного дня після спливу строку позики. Таким чином, пунктом 6.4 Правил передбачено право позикодавця нараховувати проценти на прострочену заборгованість протягом 90 днів після спливу строку позики. Проте такі проценти є процентами на прострочену заборгованість, тобто за неправомірне користування позикою. Наявність в Правилах вищезазначених умов не свідчить про можливість продовження (пролонгації) строку позики, а визначає строк нарахування процентів за неправомірне користування позикою.
Крім того, пунктом 2.26 Правил чітко визначено, що строк позики – період, на який позикодавець надає позику відповідно до умов договору позики, який за умовами договору не може перевищувати 30 днів.
Умови п. 6 договору, згідно з якими договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором, суд вважає неправомірними з огляду на те, що сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за надану позику, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.
Тобто зазначення у договорі умови, згідно з якою проценти за "користування позикою" нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення позики, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у разі прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку позики (чи після вимоги про дострокове погашення позики), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.
Викладене узгоджується з висновками, викладеними у постанові в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.
Тому суд вважає, що нарахування процентів за користування позикою після закінчення строку позики є безпідставним.
Після спливу визначеного договором строку кредитування права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Умова договору щодо обов`язку позичальника сплачувати проценти за користування позикою поза межами строку, на який надається позика, не відповідає нормам законодавства, а тому є нікчемною.
Позивачем позовні вимоги в порядку ст. 625 ЦК України не заявлено.
Згідно з наданим розрахунком первісного кредитора проценти нараховані за період з 30 травня 2020 року по 27 жовтня 2020 року, що є неправомірним та не відповідає умовам договору.
Відповідно до звичаїв ділового обороту у кредитних правовідносинах саме банк або інша фінансова установа розраховує заборгованість, маючи для цього необхідні технічні та професійні ресурси. Хоча такі дії кредитор вчиняє на власну користь, їх невчинення зумовлює стан юридичної невизначеності, неможливість припинення боржником зобов`язання виконанням, проведеним належним чином, за відсутності інформації про дійсну суму його заборгованості.
Визначаючи розмір заборгованості, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані сторонами докази, зокрема розрахунок заборгованості, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково – зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок – це процесуальний обов`язок суду.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.
Тому судом самостійно розраховано розмір процентів за користування кредитом протягом передбаченого умовами договору строку користування позикою (30 днів): 12 000,00 х 0,64% х 30 = 2 304,00 грн. Саме такий розмір процентів передбачено і пунктом 2 договору.
При цьому для розрахунку процентів судом взято процентну ставку у розмірі 0,64% в день.
Проаналізувавши умови укладеного відповідачем з первісним кредитором договору позики, зокрема і викладені у Правилах, суд вважає, що застосуванню підлягає акційна процентна ставка.
Крім того, заявлена до стягнення сума заборгованості за процентами становить 23 040,00 грн. При визначенні розміру заборгованості кредитором враховано платежі відповідача. 
Згідно з розрахунком первісного кредитора нарахована сума процентів становить 25 344,00 грн. 02 серпня 2020 року кредитором здійснено перерахунок процентів у зв`язку із невиконанням умов для застосування акційної процентної ставки. Проценти перераховані за ставкою 1,6 %. Здійснивши арифметичні підрахунки щодо загальної суми нарахованих процентів, судом встановлено, що проценти нараховані таким чином: (76,80 х 30) + (192,00 х 120) = 25 344,00 грн. Таким чином, протягом узгодженого строку позики в 30 днів, навіть після перерахунку процентів за ставкою 1,6 %, первісним кредитором проценти за період з 30 травня 2020 року по 28 червня 2020 року нараховані за ставкою 0,64%.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
За період з 30 травня 2020 року по 28 червня 2020 року проценти нараховано в сумі 2 304,00 грн. Оскільки первісний кредитор за зазначений період нарахував саме таку суму, суд не може вийти за межі заявлених за цей період вимог.
Також судом враховано, що відповідачем у рахунок погашення процентів сплачено 2 304,00 грн. З огляду на те, що сума процентів за період строку дії позики становить 2 304,00 грн, відповідачем повністю погашено заборгованість з процентів. 
Таким чином, підлягає стягненню лише заборгованість за тілом позики.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 12 000,00 грн.
При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 911,87 грн (34,25%).
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених вимог 2 397,50 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (34,25 %).
Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» заборгованість за договором позики №9549195 від 30 травня 2020 року в розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» судовий збір у розмірі 911,87 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 397,50 грн. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», місцезнаходження: вул. Набережно-Лугова, 8, м. Київ, код ЄДРПОУ 39992082. 
Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Представник відповідача: Щербачов Андрій Петрович, РНОКПП: НОМЕР_3 .
Дата складення повного судового рішення – 26 серпня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова