УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/764/26 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О. 
Категорія 39 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.,
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у м. Житомирі цивільну справу №279/764/26 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича на рішення Малинського районного суду міста Житомира від 08 червня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Тимошенка А.О. у м. Малині,
в с т а н о в и в :
У лютому 2026 року представник Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (АТ «А-Банк») звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101737193598994 від 18 січня 2025 у розмірі 83788,26 грн., з яких: 59229,46 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту), 23407,98 грн - загальний залишок заборгованості за процентами та 1150,82 грн - загальний залишок заборгованості за пенею.
В обґрунтування позову зазначив, що 18 січня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». Вказав, що 18 січня 2025 року ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір №АВН0СТ155101737193598994 щодо надання останній кредиту в розмірі 60000 грн строком на 60 місяців (тобто до 17 січня 2030 року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 % щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Кредитний договір ОСОБА_1 підписала за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку. Вказав, що станом на 02 лютого 2026 року у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 83788,26 грн та підлягає стягненню на користь позивача.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 08 червня 2026 року позовні вимоги АТ «А-Банк» задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101737193598994 від 18 січня 2025 року, що виникла станом на 02 лютого 2026 року, в розмірі 23928,97 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 520,99 грн; заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 23407,98 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» стягнуто витрати на сплату судового збору в розмірі 772, 10 грн.
Не погодившись із вказаним рішення, представник АТ «А-Банк» - адвокат Омельченко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а також стягнути на користь скаржника судові витрати за подання апеляційної скарги. На обґрунтування доводів апеляційної скарги представник зазначив, що просив дострокового стягнення не до всієї кредитної заборгованості, а до частини, платежі по якій визначені до сплати в терміни після дати звернення до суду. Крім того, боржник перед отриманням кредиту ознайомлювалась з паспортом споживчого кредиту, який містить положення про дострокове розірвання кредитного договору та здійснення дій, направлених на погашення залишку заборгованості в разі наявності заборгованості у клієнта зі сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів.
Відповідач ОСОБА_1 подала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому погодилась із стягнутою з неї простроченою заборгованістю за тілом кредиту та відсотками на суму 23928,97 грн та розміром судових витрат. Вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та практиці Верховного суду. На підставі викладеного, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 08 червня 2026 року без змін. 
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні всієї суми заборгованості за тілом кредиту та пенею, тому в іншій частині на законність та обґрунтованість судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір в електронній формі, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 60000,00 грн строком на 60 місяців зі сплатою 85 % річних. Договір підписано сторонами з використанням електронного підпису, що відповідно до вимог законодавства прирівнюється до письмової форми правочину та підтверджує волевиявлення сторін. 
Судом встановлено, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером, а також графіком погашення кредиту та розрахунком заборгованості. Разом з тим, відповідач належним чином зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Водночас суд дійшов висновку, що спірні правовідносини є правовідносинами у сфері споживчого кредитування, а тому підлягають застосуванню положення спеціального законодавства, зокрема частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», яка передбачає обов`язковий порядок досудового врегулювання питання дострокового повернення кредиту.
Суд зазначив, що позивачем не доведено дотримання передбаченого законом порядку повідомлення відповідача про вимогу дострокового повернення всієї суми кредиту, строк сплати якої ще не настав. За таких обставин Банк вправі вимагати стягнення лише простроченої заборгованості, але не всієї заявленої до стягнення суми.
Судом першої інстанції встановлено на підставі поданого розрахунку, що на момент звернення до суду простроченою була заборгованість по кредиту - 520,99 грн та 23407,98 грн по процентах за користування кредитом. Інша частина заявленої суми не є простроченою, а обов`язок її дострокового повернення у відповідача відсутній.
З огляду на викладене, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» 23928,97 грн заборгованості та 772,10 грн судового збору пропорційно задоволеним вимогам.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 січня 2025 року ОСОБА_1 підписала за допомогою електронного підпису заяву №АВН0СТ155101737193598994 про надання послуги «Швидка готівка» та анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, становить кредитний договір.
Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору: мета отримання кредиту - придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг (п. 3); сума кредиту - 60000,00 грн (п. 4); строк кредиту - 60 місяців, з 18 січня 2025 року по 17 січня 2030 року включно (п. 5); процентна ставка (фіксована) - 85 % на рік (п. 6); розмір щомісячного платежу 4391,67 грн (п. 7); номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 5375235211785595 (п. 9).
Також 18 січня 2025 року ОСОБА_1 та АТ «А-Банк» підписали таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка містить графік погашення кредиту.
Відповідно до меморіального ордеру № TR.43617283.32700.65455 від 18 січня 2025 року АТ «А-Банк» надало (перерахувало) ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 60000,00 грн.
Розрахунок заборгованості за договором №АВН0СТ155101737193598994 від 18 січня 2025 року між ОСОБА_1 та АТ «А-Банк» станом на 02 лютого 2026 року містить заборгованість в загальній сумі: 83788,26 грн, з яких 59229,46 грн - тіло кредиту, 23407,98 грн - загальний залишок заборгованості за процентами, 1150,82 грн пені.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За правилами ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої, третьої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Між тим, відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Проте, укладений між сторонами договір споживчого кредиту не передбачає права кредитора вимагати дострокового повернення споживчого кредиту, а матеріали справи не містять доказів повідомлення кредитором у письмовій формі споживача про наявність заборгованості із наданням строку для усунення порушення умов договору про споживчий кредит.
На виконання умов договору ОСОБА_1 сплачено 30691,73 грн, а саме: 18 лютого 2025 року - 4391,67 грн, 19 березня 2025 року - 12 грн, 21 березня 2025 року - 4400 грн, 19 квітня 2025 року - 50 грн, 22 квітня 2025 року - 700 грн, 14 травня 2025 року - 3648,51 грн, 19 травня 2025 року - 299,87 грн, 19 травня 2025 року - 4069,75 грн, 18 червня 2025 року - 4369,62 грн, 18 червня 2025 року - 0,35 грн, 19 липня 2025 року - 40,78 грн, 21 липня 2025 року - 1000 грн, 23 липня 2025 року - 3400 грн, 15 серпня 2025 року - 4309,18 грн.
Оскільки обов`язок позичальника ОСОБА_1 з повернення кредиту та сплати процентів визначений ануїтетними платежами у розмірі по 4391,67 грн протягом 60 місяців з 18 січня 2025 року по 17 січня 2030 року, задоволенню підлягають вимоги АТ «А-Банк» лише щодо простроченої заборгованості станом на 02 лютого 2026 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором №АВН0СТ155101737193598994 від 18 січня 2025 року вбачається, що станом на 02 лютого 2026 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становила 520,99 грн, а заборгованість за процентами - 23407,98 грн.
Стягнувши вказану заборгованості, суд першої інстанції правильно застосував норми Закону України «Про споживче кредитування», який підлягає застосуванню до вимог кредитора про дострокове повернення споживчого кредиту та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, яке доводами апеляційної скарги представника позивача не спростовується.
Строк повернення позичальником ОСОБА_1 решти суми кредиту на дату звернення АТ «А-Банк» з цим позовом до суду 02 лютого 2026 року ще не настав, тому за відсутності доказів обов`язкового письмового повідомлення позичальника з наданням строку для усунення допущених порушень, після спливу якого у разі невиконання позичальником зобов`язання кредитор набуває право дострокової вимоги за споживчим кредитом, доводи апеляційної скарги представника позивача є безпідставними.
Таким чином, за відсутності доказів належної реалізації кредитодавцем права на дострокове повернення кредиту, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивач вправі вимагати стягнення лише простроченої заборгованості, тобто тих платежів, строк сплати яких настав на момент звернення до суду.
Крім суми кредиту та відсотків за користування кредитом позивач просив стягнути пеню.
Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24 лютого 2022 року дотепер.
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 23928,97 грн, тоді як правові підстави для дострокового стягнення решти заборгованості відсутні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд не знаходить підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвоката Омельченка Євгена Володимировича залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду міста Житомира від 08 червня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Григорусь Н.Й.

Судді Галацевич О.М.

Панкеєва В.А.

Повний текст складено 25 вересня 2026 року.