ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2026 року | справа № 380/11132/26

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 із вимогами:
- визнати протиправним рішення Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 зі служби на підставі підпункту «в» пункту другого частини четвертої та пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
- скасувати рішення Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 зі служби на підставі підпункту «в» пункту другого частини четвертої та пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХП як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «в» пункту другого частини четвертої та пункту третього частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХП як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану за сімейними обставинами, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді офіцера оперативного відділення штабу Військової частини НОМЕР_1 . Його рідний (неповнорідний) брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.04.2021 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 під час несення служби на блок-посту №1602 біля АДРЕСА_1 у період дії воєнного стану. Позивач указує, що факт загибелі брата під час проходження військової служби підтверджується актом спеціального розслідування нещасного випадку, сповіщенням сім`ї загиблого №244 від 14.06.2023, а родинні відносини - свідоцтвами про народження. 22.01.2026 позивач через застосунок «Армія+» подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Оскаржуваним службовим листом від 21.05.2026 №113/12048 у задоволенні рапорту відмовлено з мотивів того, що брат позивача загинув унаслідок суїциду, а не під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України. Позивач уважає таку відмову необґрунтованою, формальною та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки, на його думку, стаття 26 Закону №2232-XII не ставить право на звільнення в залежність від причин смерті близького родича, а визначальним є встановлення факту загибелі під час проходження військової служби та підтвердження родинних зв`язків.
Ухвалою судді від 08.06.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечено. Відповідач зазначив, що позивач звернувся з рапортом №2260/р від 06.04.2026 про звільнення з військової служби у зв`язку із загибеллю брата, у задоволенні якого відмовлено службовим листом від 21.05.2026 №113/12048. Послався на те, що згідно з абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII підставою для звільнення є загибель або зникнення безвісти близького родича під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Відповідач вказав, що згідно з висновком службового розслідування та актом спеціального розслідування нещасного випадку смерть ОСОБА_2 настала 13.06.2023 внаслідок завершеної спроби суїциду (наскрізного вогнепального кульового поранення голови із закріпленої зброї), а нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. На переконання відповідача, поняття «загибель під час забезпечення національної безпеки і оборони» та «загибель внаслідок завершеної спроби суїциду» не є тотожними; документи, які підтверджують факт загибелі рідного брата позивача саме під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України, відсутні, у зв`язку з чим відмова у задоволенні рапорту є правомірною. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якій наведено доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково позивач послався на постанову Першого апеляційного адміністративного суду у справі №440/4713/24, у якій, за його твердженням, суд дійшов висновку, що положення статті 26 Закону №2232-XII не ставлять право на звільнення військовослужбовця в залежність від причин смерті його близького родича, а визначальним є встановлення факту загибелі під час проходження військової служби та підтвердження родинних зв`язків.
Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді офіцера оперативного відділення штабу Військової частини НОМЕР_1 , військове звання - старший лейтенант.
ОСОБА_1 є неповнорідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 . Батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є ОСОБА_3 , що свідчить про наявність між ними родинних відносин як між братами по батьківській лінії.
ОСОБА_2 з 06.04.2021 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 на посаді стрільця 1-го відділення 2-го патрульного взводу 3-ї патрульної роти 2-го патрульного батальйону.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до Акта спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 13.06.2023 о 01 год. 05 хв., складеного комісією Центрального територіального управління Національної гвардії України 08.11.2023 (форма Н-5), нещасний випадок стався поблизу автодороги Е-105 на території блок-посту № НОМЕР_8 , розташованого в населеному пункті Піщанка Новомосковського району. Під час несення служби близько 00:00 між солдатом ОСОБА_2 та солдатом ОСОБА_4 виник конфлікт, який згодом переріс у бійку; після вжитих командуванням заходів військовослужбовців було знято з чергування та направлено до окремих бліндажів. Близько 01:00, під час відсутності інших військовослужбовців, пролунав одиночний постріл, після чого встановлено факт смерті ОСОБА_2 від кульового поранення голови.
Згідно з розділом 1 зазначеного Акта наслідки нещасного випадку: смерть настала внаслідок розтрощення черепу, вогнепального крізного кульового поранення голови, ушкодження внаслідок пострілу із ручної вогнепальної зброї, намір невизначений (згідно з лікарським свідоцтвом про смерть від 13.06.2023 №660).
Відповідно до розділу 4 Акта причинами нещасного випадку визначено, зокрема, вживання алкогольних напоїв солдатом ОСОБА_2 (за результатами судово-токсикологічного дослідження крові від 18.07.2023 №505 виявлено етиловий спирт у концентрації 0,98‰, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп`яніння), а також ймовірно низьку нервово-психічну стійкість на фоні напружених сімейних стосунків через наявність фінансових боргів та конфлікт і нестатутні взаємовідносини, що виникли між військовослужбовцями.
Згідно з висновком комісії (розділ 6 Акта) нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження військової служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Відомості про нещасний випадок внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.06.2023 за №12023041350000808 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.
Згідно зі Сповіщенням сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №244 від 14.06.2023, виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , виконуючи бойові завдання на блок-посту № НОМЕР_8 біля н.п. Піщанка Новомосковського району Дніпропетровської області, 13.06.2023 здійснив спробу суїциду, в результаті чого загинув на місці.
06.04.2026 позивач через застосунок «Армія+» подав командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорт №2260/р про звільнення з військової служби у зв`язку із загибеллю брата ОСОБА_2 . До рапорту долучено копії документів, що підтверджують родинні відносини, та документи, які, на думку позивача, підтверджують факт загибелі брата.
За результатами розгляду рапорту командиром Військової частини НОМЕР_1 надано відповідь - службовий лист від 21.05.2026 №113/12048, яким позивачу відмовлено у задоволенні рапорту та звільненні з військової служби. Відмову мотивовано тим, що згідно з висновком службового розслідування смерть ОСОБА_2 настала 13.06.2023 внаслідок завершеної спроби суїциду наскрізним вогнепальним кульовим пораненням голови із закріпленої зброї; згідно з висновками Акта спеціального розслідування нещасного випадку від 08.11.2023 нещасний випадок стався в період проходження військової служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків; рідний брат військовослужбовця загинув унаслідок суїциду, а не під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану; документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) рідного брата під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсутні.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам сторін, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє станом на час прийняття цього рішення. Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено проведення загальної мобілізації.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є, зокрема, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до підп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, зокрема, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом шістнадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII установлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану на такій підставі: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008). Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.
Механізм реалізації та порядок виконання зазначеного Положення визначені Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі - Інструкція №170). Згідно з додатком 19 до Інструкції №170 у разі звільнення військовослужбовця з військової служби на підставі загибелі (зникнення безвісти) близького родича під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану подаються, зокрема: документи, що підтверджують родинні зв`язки; копія свідоцтва про смерть особи; документи, які підтверджують факт загибелі (смерті) під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час воєнного стану.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII виникає за одночасної наявності таких умов: наявність між військовослужбовцем та померлою (зниклою безвісти) особою родинних відносин, які охоплюються переліком близьких родичів, наведеним у цій нормі; факт загибелі або зникнення безвісти близького родича; настання загибелі або зникнення безвісти саме під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Отже, ключове значення для вирішення питання про наявність у позивача права на звільнення за вказаною підставою мають не лише факт смерті близького родича та підтвердження родинних зв`язків, а й обставини, за яких настала смерть, тобто наявність причинно-наслідкового зв`язку між смертю близького родича та здійсненням ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні близьких за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №160/13713/25, ухваленій за наслідками розгляду спору щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, чий рідний брат - військовослужбовець загинув під час проходження військової служби. Верховний Суд виходив із того, що обставини смерті військовослужбовця мають ключове значення для вирішення питання про наявність у близького родича відповідного права, а суди зобов`язані дослідити причинно-наслідковий зв`язок між смертю мобілізованого військовослужбовця та виконанням ним військового обов`язку під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях або під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Наведений правовий висновок сформульований щодо тотожного за змістом законодавчого формулювання підстави, а тому враховується судом при вирішенні цієї справи.
Застосовуючи наведене правове регулювання до встановлених обставин справи, суд зазначає таке.
Наявність між позивачем та померлим ОСОБА_2 родинних відносин як між неповнорідними братами, а також факт смерті ОСОБА_2 13.06.2023 у період дії воєнного стану під час проходження ним військової служби у складі Національної гвардії України сторонами не заперечуються та підтверджуються наявними у справі доказами. Спірним у цій справі є питання про те, чи настала смерть близького родича позивача за обставин, які охоплюються абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, тобто під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Обставини смерті ОСОБА_2 установлені Актом спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) від 08.11.2023, складеним уповноваженою комісією Центрального територіального управління Національної гвардії України. Зі змісту цього Акта слідує, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок завершеної спроби суїциду - самостійного пострілу із закріпленої вогнепальної зброї, який стався не під час бойового зіткнення чи відбиття збройної агресії противника, а під час несення служби на блок-посту після конфлікту з іншим військовослужбовцем, у стані алкогольного сп`яніння. За висновком комісії нещасний випадок стався в період проходження військової служби і не пов`язаний з виконанням службових обов`язків. Зазначені висновки Акта позивачем не спростовані, недостовірними у встановленому порядку не визнані; доказів на підтвердження інших обставин смерті брата матеріали справи не містять.
Таким чином, зі встановлених у справі обставин слідує, що смерть ОСОБА_2 , хоча й настала у період проходження ним військової служби та в період дії воєнного стану, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку зі здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України. Отже, обставини смерті близького родича позивача не охоплюються підставою для звільнення, визначеною абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що стаття 26 Закону №2232-XII не ставить право на звільнення в залежність від причин смерті близького родича, а визначальним є лише факт загибелі під час проходження військової служби та підтвердження родинних зв`язків. Таке тлумачення не узгоджується зі змістом абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII, який пов`язує право на звільнення не з будь-яким випадком смерті близького родича під час проходження ним військової служби, а виключно зі смертю, що настала за визначених у цій нормі обставин - під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Сам по собі факт проходження близьким родичем військової служби та настання його смерті в період дії воєнного стану, за відсутності зв`язку смерті з переліченими у нормі обставинами, не є достатньою підставою для звільнення військовослужбовця за наведеним положенням Закону.
Посилання позивача на Сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №244 від 14.06.2023 не спростовує наведених висновків суду. Зі змісту цього документа безпосередньо слідує, що ОСОБА_2 здійснив спробу суїциду, в результаті чого загинув на місці, що узгоджується з установленими Актом спеціального розслідування обставинами настання смерті та не свідчить про її настання під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України.
Щодо посилання позивача на постанову Першого апеляційного адміністративного суду у справі №440/4713/24 суд зазначає таке. Висновки, викладені у зазначеній постанові, зроблені за інших фактичних обставин справи, ніж ті, що встановлені у справі, яка розглядається. Як слідує з наведеного позивачем змісту цієї постанови, у тій справі суд виходив із того, що офіційне сповіщення про загибель військовослужбовця містило відомості про те, що останній загинув у районі проведення бойових дій, будучи вірним військовій присязі та виконуючи обов`язки із захисту Батьківщини, а смерть настала під час проходження військової служби в районі проведення бойових дій. Натомість у цій справі установлено, що смерть брата позивача настала внаслідок завершеної спроби суїциду та за висновком спеціального розслідування не пов`язана з виконанням службових обов`язків. З огляду на відмінність фактичних обставин наведена позивачем судова практика не є релевантною для обставин справи, що розглядається, а відтак не може бути застосована.
Суд також звертає увагу, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у звільненні на підставі підп.«в» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII. Водночас підп.«в» п.2 ч.4 ст.26 цього Закону визначено підставу для звільнення за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі, яка до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Підставою для звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану через сімейні обставини є підп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-XII у взаємозв`язку з відповідними абзацами пункту 3 частини дванадцятої цієї статті. Однак незалежно від зазначеної неточності у посиланні на конкретний підпункт, з огляду на наведений вище висновок про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між смертю близького родича позивача та здійсненням заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, підстави для звільнення позивача за сімейними обставинами у зв`язку із загибеллю брата відсутні.
Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на предмет відповідності критеріям, визначеним у частині другій статті 2 КАС України, суд виходить із того, що службовий лист від 21.05.2026 №113/12048 прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а викладені в ньому мотиви відмови відповідають установленим у справі фактичним обставинам та змісту норм, які регулюють спірні правовідносини. Відповідачем правильно встановлено, що обставини смерті брата позивача не охоплюються підставою для звільнення, передбаченою абз.16 п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-XII.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи суд приходить висновку, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, а тому позовні вимоги про визнання його протиправним і скасування задоволенню не підлягають. Похідна позовна вимога про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за вказаною підставою також задоволенню не підлягає, оскільки визначених законом умов для звільнення позивача не встановлено.
Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, узгоджуються зі встановленими у справі обставинами та наведеними нормами законодавства, у зв`язку з чим приймаються судом.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову у повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати відповідно до статті 139 КАС України розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.