БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 3-50-01
Справа №730/497/26 
Провадження № 2/730/470/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" вересня 2026 р.  м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Ріхтера В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Сенс банк» (далі – позивач, АТ «Сенс Банк») через свого представника Альховську Ірину Богданівну (далі – представник позивача, Альховська І.Б.) звернулось до Борзнянського районного суду Чернігівської області (далі – суд) із позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 500785661 у розмірі 69 840,06 грн. 
Позов мотивує тим, що 09.08.2023 між Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі – кредитор, АТ «Альфа Банк») та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту № 500785661, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісії та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. АТ «Альфа Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кредит. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, порушив умови кредитного договору в результаті чого станом на 11.07.2025 має прострочену заборгованість у розмірі 69 840,06 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 69 840,06 грн. та судові витрати по справі.
Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Позивач в судове засідання не викликався, оскільки розгляд справи проводиться без повідомлення сторін. Від позивача не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Відповідач був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, однак у встановлений законом строк відзиву на позов не подав, із заявами до суду не звертався, а також не скористався своїм правом подання до суду заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.
Суд, дослідивши письмові та електронні докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків.
Відповідно до частин першої, третьої статті 12, частини першої статті 13, частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом статей 76-80, 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Отже, саме на позивача, який посилається на виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, покладається обов`язок доведення факту укладення кредитного договору з відповідачкою на тих умовах, на яких заявлено вимоги, факту надання кредиту, погодження умов щодо процентів та комісій, а також розміру невиконаного зобов`язання.
Відповідно до статей 205, 207, 626, 627, 628, 638 ЦК України договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди щодо всіх його істотних умов.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Разом із тим укладення договору з використанням інформаційно-комунікаційних систем саме по собі не суперечить вимогам щодо письмової форми правочину. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір може бути укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, а електронний правочин підписується, зокрема, електронним підписом, електронним підписом одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису у передбачених законом випадках.
Отже, юридичне значення має не паперова чи електронна форма відображення документа сама по собі, а можливість установити волевиявлення конкретної особи на укладення конкретного договору та зв`язок застосованого електронного підпису із змістом документа, який ним підписано.
Дослідженням поданих позивачем документів установлено, що 09 серпня 2023 року було сформовано Оферту на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 500785661, складену від імені ОСОБА_1 , якою Банку пропонувалося надати кредит у сумі 59 730,22 грн зі сплатою 4,99 % річних строком на 120 місяців.
Водночас істотне значення для вирішення справи має не сам факт наявності у Банку документа, сформованого із зазначенням персональних даних відповідачки, а встановлення того, чи було волевиявлення на укладення саме цієї угоди здійснено ОСОБА_1 у визначений сторонами спосіб.
При цьому безпосередньо в Оферті визначено спосіб укладення Угоди. Зокрема зазначено, що перед формуванням і направленням Оферти позичальник обирає умови кредиту, ознайомлюється із запропонованими документами, підписує їх електронним підписом, реалізованим у платіжному застосунку «Sense SuperApp» або іншому дистанційному засобі комунікації, та направляє Банку. У разі згоди із запропонованими умовами Банк здійснює Акцепт шляхом направлення позичальнику підписаного електронним підписом Акцепту на зазначену в Оферті електронну адресу та надання кредитних коштів. В Оферті зазначено електронну адресу olyamonella7@gmail.com. 
Таким чином, відповідно до визначеного самим Банком механізму укладення Угоди виникненню кредитного зобов`язання мало передувати вчинення позичальником юридично значимих дій у системі дистанційного обслуговування, які давали б можливість ідентифікувати особу, встановити факт підписання нею саме Оферти № 500785661 та її направлення Банку.
Разом із тим жодних доказів вчинення ОСОБА_1 таких дій позивачем суду не надано.
Наданий суду примірник Оферти не містить відомостей про конкретний електронний підпис, яким вона була підписана від імені ОСОБА_1 , дату та час його накладення, використаний засіб електронної ідентифікації або інших електронних даних, за допомогою яких можливо встановити, що саме відповідачка підписала конкретну Оферту № 500785661.
Матеріали справи також не містять відомостей із інформаційної системи Банку про авторизацію ОСОБА_1 при здійсненні дій з укладення цієї Угоди, відомостей про застосований нею засіб електронного підпису, технічних даних, які пов`язували б такий підпис із конкретним текстом Оферти, а також доказів направлення Банку підписаної відповідачкою Оферти.
Не подано й доказів фактичного направлення Банком відповідачці Акцепту на зазначену безпосередньо в Оферті електронну адресу, хоча саме такий порядок акцепту передбачено текстом поданих позивачем документів.
При цьому суд не виходить із того, що електронний підпис обов`язково повинен бути безпосередньо візуально відображений на паперовій копії електронного документа або що для підтвердження укладення договору обов`язковим є подання певного наперед визначеного переліку технічних документів.
Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 758/14925/23 зазначив, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором може технічно існувати окремо від даних, які ним підписуються, однак має бути логічно з ними пов`язаний таким чином, щоб існувала можливість установити, що саме за допомогою відповідного ідентифікатора конкретною особою були підписані конкретні електронні дані. Такий зв`язок може підтверджуватися, зокрема, даними про ідентифікацію особи в інформаційній системі, отримання нею ідентифікатора за залишеними контактними даними, його введення у відповідне поле та зв`язок цих дій з наміром укласти конкретний договір. 
У цій же постанові Верховний Суд наголосив, що при використанні іншого електронного підпису, ніж КЕП чи УЕП, значення мають докази, які дозволяють перевірити оригінал електронного документа, його достовірність, цілісність та незмінюваність, зокрема обставини направлення примірника електронного кредитного договору відповідачу та спосіб такого направлення. 
Жодних таких доказів у цій справі АТ «СЕНС БАНК» не надало.
У постанові Верховного Суду від 08 квітня 2026 року у справі № 705/1938/25 факт укладення електронного кредитного договору, навпаки, був підтверджений установленим конкретним способом його підписання: судом було встановлено номер одноразового пароля-ідентифікатора, дату і час його введення, а також те, що підписання договору технологічно здійснювалося через інформаційну систему банку. За таких доказів Верховний Суд визнав вимоги щодо письмової форми договору дотриманими. 
У даній справі подібні дані позивачем не подані.
Також, суд враховує правову позицію, викладену Чернігівським апеляційним судом у постанові від 06 лютого 2026 року у справі № 730/585/25, де апеляційний суд, вирішуючи аналогічне питання щодо електронного кредитного договору, виходив із необхідності наявності належних і допустимих доказів волевиявлення особи на укладення договору та визнав недостатніми навіть відомості про ідентифікацію особи і направлення їй одноразового ідентифікатора, коли не було підтверджено, що саме за допомогою такого ідентифікатора підписано конкретний договір. Показово, що у зазначеній справі судом було встановлено не лише зарахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідачки, а й фактичне розпорядження нею такими коштами у день їх зарахування, проте ці обставини не були визнані достатніми для підтвердження належного укладення електронного кредитного договору за відсутності доказів відповідного електронного підпису.
При цьому в позовній заяві позивач сам зазначив, що електронними доказами, сформованими з електронної бази Банку, є меморіальні ордери, виписка про рух коштів та розрахунок заборгованості, а також повідомив, що ним надано всі наявні документи та докази, які не можуть бути подані разом із позовом, відсутні. Просив розглянути справу у спрощеному провадженні без виклику сторін за наявними матеріалами справи.
Отже, доказів із власної інформаційної системи Банку, які б безпосередньо підтверджували електронне волевиявлення відповідачки на укладення спірної Угоди, позивач суду не подав.
Саме по собі зазначення у сформованих Банком документах прізвища, імені, по батькові, паспортних даних, РНОКПП, адреси проживання та електронної адреси відповідачки підтверджує зміст сформованого документа, однак не дозволяє встановити особу, яка вчинила електронну дію з його підписання.
Не підтверджує сам по собі факт підписання Оферти і зазначене в її тексті положення про те, що підписання електронним підписом цієї Оферти свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування, оскільки таке положення визначає наслідки вчинення дії з підписання, але не підтверджує, що відповідна дія фактично була вчинена ОСОБА_1 .
Наданий позивачем меморіальний ордер № 1928050872 від 09.08.2023 та виписки по рахунках підтверджують проведення Банком відповідних бухгалтерських операцій. Так, меморіальним ордером зафіксовано перерахування 59 730,22 грн із зазначенням призначення платежу «Перерахування коштів за кредитним договором № 500785661 від 09.08.2023». 
Разом із тим за умовами самої Оферти кредит у сумі 59 730,22 грн призначався не для безпосереднього перерахування відповідачці у її вільне розпорядження, а для погашення заборгованості за попереднім кредитним договором № 500749738 від 17.02.2023, шляхом переказу коштів на визначений Банком рахунок. 
Виписка Банку підтверджує проведення 09.08.2023 відповідних внутрішньобанківських операцій на суму 59 730,22 грн. 
Однак здійснення Банком бухгалтерських проводок та відображення операції у його обліковій системі не є тотожним доказу волевиявлення відповідачки на укладення кредитного договору, оскільки такі документи не містять інформації про те, якою особою, у який спосіб та за допомогою якого електронного підпису було підписано Оферту.
Наявні у банківських виписках подальші операції з погашення заборгованості суд також оцінює у сукупності з іншими доказами. Такі операції можуть свідчити про здійснення платежів на рахунок, відкритий для обліку відповідної заборгованості, однак самі по собі не встановлюють юридичного факту підписання ОСОБА_1 09.08.2023 саме Оферти № 500785661 та погодження нею всіх її умов, у тому числі щодо процентної ставки, строку кредитування та комісійної винагороди.
Зокрема, у виписці операція на суму 520 грн від 12.09.2023 відображена як переказ з карти іншого банку на погашення кредиту, при цьому платником у банківському документі зазначено рахунок «Розрахунки по операціях МАБ», а отримувачем — рахунок ОСОБА_1 . Такі відомості не усувають відсутності доказів електронного підписання спірної Оферти.
Крім того, відповідно до статті 1055 ЦК України для кредитного договору встановлено обов`язкову письмову форму, тому саме по собі подальше здійснення окремих платежів не замінює необхідності доведення факту укладення кредитного договору у передбаченій законом формі та погодження його істотних умов.
У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 також наголошено на необхідності доведення кредитором того, що позичальником були погоджені саме ті умови кредитування, на яких ґрунтуються заявлені вимоги; саме по собі зазначення про ознайомлення з умовами без можливості ідентифікувати конкретно погоджені умови не є достатнім доказом такої домовленості. 
Таким чином, сукупність поданих АТ «СЕНС БАНК» доказів підтверджує факт формування Банком документів щодо кредиту № 500785661, здійснення ним відповідних бухгалтерських операцій та подальший облік заборгованості, однак не дає суду можливості встановити факт належного волевиявлення ОСОБА_1 на укладення 09.08.2023 Угоди про надання споживчого кредиту № 500785661 саме на викладених у наданій позивачем Оферті умовах.
Відповідно не доведено належними, допустимими та достатніми доказами тієї обставини, з якою позивач пов`язує виникнення у відповідачки договірного обов`язку сплатити заявлені до стягнення суми.
Суд також враховує наявне у складі поданого Банком кредитного пакета «Клопотання» від 09 серпня 2023 року, складене від імені ОСОБА_1 , у якому зазначено про її фінансові проблеми за попереднім кредитом № 500749738 та прохання оформити новий кредит на суму 59 730,22 грн для погашення попередньої заборгованості. Водночас на поданому суду примірнику цього документа поле для підпису особи є незаповненим; відомостей про його підписання електронним підписом або інших даних, які б дозволяли встановити, що зазначене клопотання було створене, підписане чи направлене саме відповідачкою, матеріали справи не містять. 
Тому зазначене клопотання кореспондує з версією Банку щодо мети оформлення нового кредиту, але за відсутності доказів його походження від відповідачки не може бути самостійним достатнім доказом її волевиявлення на укладення Угоди № 500785661.
Позивач посилається також на факт надання кредитних коштів.
З умов Оферти та Акцепту вбачається, що кредит у сумі 59 730,22 грн мав бути наданий не шляхом передачі коштів у вільне розпорядження відповідачки, а для погашення її заборгованості за попереднім кредитним договором № 500749738 від 17 лютого 2023 року шляхом переказу коштів на визначений Банком рахунок. 
Виписка Банку дійсно підтверджує, що 09 серпня 2023 року проведено внутрішньобанківські операції на суму 59 730,22 грн, у тому числі переказ на погашення кредиту № 500749738. 
Меморіальним ордером № 1928050872 від 09 серпня 2023 року також зафіксовано проведення операції на суму 59 730,22 грн із призначенням платежу «Перерахування коштів за кредитним договором № 500785661 від 09.08.2023». 
Наведені бухгалтерські документи є доказами здійснення Банком відповідних операцій та руху коштів і підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами. Разом із тим проведення Банком бухгалтерської операції саме по собі не дозволяє встановити попередній юридичний факт волевиявлення відповідачки на укладення Угоди саме на тих умовах, які містяться в поданій позивачем Оферті.
Суд також ураховує подальший рух коштів за рахунком, відкритим Банком для обслуговування спірної кредитної заборгованості.
Так, 12 вересня 2023 року на цей рахунок зараховано 520 грн із зазначенням «Переказ з карти іншого банку на погашення кредиту» та призначенням платежу щодо кредитного договору № 500785661. 
15 жовтня 2023 року таким же способом зараховано 700 грн. 
05 січня 2024 року на рахунок зараховано ще 1 380 грн із аналогічним призначенням платежу. 
Отже, йдеться не про одиничну, а про декілька операцій, які за своїм характером узгоджуються з обслуговуванням заборгованості, облікованої Банком за договором № 500785661. Суд враховує зазначену обставину як доказ, що опосередковано підтверджує фактичне здійснення платежів за рахунком, який Банк пов`язував із спірним кредитом.
Разом із тим із самих банківських виписок неможливо достовірно встановити особу, яка ініціювала вказані перекази з картки іншого банку, оскільки платником у виписці зазначено технічний рахунок «Розрахунки по операціях МАБ», а не конкретну фізичну особу. Крім того, навіть здійснення платежів у рахунок погашення певної заборгованості саме по собі не містить даних про те, яким способом була підписана 09 серпня 2023 року конкретна ОСОБА_2 та чи погодила відповідачка всі відображені в ній умови щодо строку кредитування, процентної ставки й комісійної винагороди.
Для кредитного договору законом передбачена обов`язкова письмова форма, тому подальша фактична поведінка сторін може враховуватися при оцінці доказів, але не усуває необхідності встановлення належними та достатніми доказами факту волевиявлення сторони на укладення кредитного договору у передбаченій законом формі.
Судом ураховано й посилання позивача на передбачену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину.
Однак презумпція правомірності стосується правочину, факт вчинення якого встановлений. Вона не звільняє сторону, яка обґрунтовує свої вимоги існуванням певного договору, від доказування того, що цей договір був укладений саме відповідною особою.
У цій справі питання полягає не у спростуванні правомірності вже встановленого правочину, а насамперед у встановленні юридичного факту вчинення відповідачкою дій, які відповідно до визначеного самим Банком механізму мали становити підписання і направлення конкретної Оферти.
При цьому в позовній заяві АТ «СЕНС БАНК» прямо зазначило, що електронними доказами, сформованими з електронної бази Банку, є меморіальні ордери, виписки про рух коштів та розрахунок заборгованості, а також повідомило, що ним подані всі наявні документи, а докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, відсутні. 
Таким чином, оцінюючи докази не ізольовано, а в їх сукупності, суд встановив, що подані АТ «СЕНС БАНК» документи підтверджують формування Банком кредитної документації щодо кредиту № 500785661, проведення ним 09 серпня 2023 року внутрішньобанківських операцій на суму 59 730,22 грн, подальший облік відповідної заборгованості та здійснення декількох платежів на рахунок, призначений для її погашення.
Водночас сукупність таких доказів не дає суду можливості встановити належними, допустимими та достатніми доказами юридичний факт підписання саме ОСОБА_1 09 серпня 2023 року Оферти на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 500785661 та, відповідно, її волевиявлення на виникнення кредитного зобов`язання саме на викладених у цій Оферті умовах.
Оскільки позовні вимоги ґрунтуються на неналежному виконанні відповідачкою саме зазначеного кредитного договору, а факт його укладення між сторонами на заявлених позивачем умовах не доведено, правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за цим договором відсутні.
Крім того, суд звертає увагу на наступне. Навіть за умови доведеності факту належного укладення Угоди № 500785661 заявлена Банком вимога включає дострокове повернення частини кредиту, строк сплати якої відповідно до первісного графіка ще не настав, оскільки договором визначено кінцеву дату повернення кредиту - 09 серпня 2033 року. 
Відповідно до статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі, якщо кредитодавець відповідно до умов договору вимагає повернення споживчого кредиту або здійснення платежів, строк сплати яких не настав, споживач повинен виконати таку вимогу протягом 30 календарних днів з дня одержання повідомлення кредитодавця. Отже, юридичне значення має не лише направлення вимоги, а й її одержання споживачем. Такий підхід підтверджений, зокрема, постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року у справі № 766/2926/23, у якій зазначено, що за відсутності доказів одержання позичальником відповідної вимоги обов`язок достроково повернути всю суму кредиту не виникає. 
Надана позивачем вимога про усунення порушень адресована ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . 
Водночас в Оферті № 500785661 адресою відповідачки зазначено: АДРЕСА_2 . 
Матеріали справи не містять доказів того, що адреса в с. Оболоння була повідомлена відповідачкою Банку як її актуальне місце проживання або адреса для листування, а також доказів фактичного одержання нею направленої Банком вимоги.
Тому навіть у разі доведеності укладення спірного кредитного договору надані докази не підтверджують виникнення у відповідачки обов`язку достроково повернути ту частину кредиту, строк сплати якої за графіком не настав.
Разом із тим зазначена обставина є додатковою підставою для висновку про недоведеність вимог у частині дострокового стягнення майбутніх платежів і не змінює основного висновку суду у цій справі про недоведеність самого факту виникнення договірного зобов`язання на умовах Угоди № 500785661.
За таких обставин позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 500785661 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:
Позивач: Акціонерне товариство «Сенс банк», код ЄДРПОУ 23494714, місцезнаходження: 03150, Україна, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100.
Відповідач: ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Ріхтер В.В.