ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 140/5687/25 пров. № А/857/20856/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я., 

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у справі № 140/5687/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, 

суддя(і) у І інстанції Лозовський О.А., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Луцьк, 
дата складення повного тексту рішення 24 березня 2026 року,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №140/5687/25 позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – ГУ ПФУ) здійснити з 01.02.2023 перерахунок та виплату позивачці пенсії в разі втрати годувальника на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №2/3/1/3704 від 06.03.2025 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023 із обов`язковим врахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.
На виконання рішення суду відповідачем проведено перерахунок пенсії з урахуванням раніше виплачених сум, сума доплати по перерахунку за період з 01.02.2023 по 31.01.2026 становить 136 114,82 грн. Проте, вказана сума залишається невиплаченою у зв`язку із відсутністю у відповідача необхідних коштів. 
У березні 2026 року ОСОБА_2 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення та просила стягнути з ГУ ПФУ пенсійні виплати в сумі 136 114,82 грн із урахуванням раніше виплачених сум шляхом безспірного списання коштів з рахунків ГУ ПФУ.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 заяву ОСОБА_2 було задоволено. 
Змінено спосіб і порядок виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №140/5687/25 шляхом стягнення з ГУ ПФУ на користь позивачки нарахованої суми заборгованості за період з 01.02.2023 по 31.01.2026 у розмірі 136 114, 82 грн.
Не погоджуючись із таким судовим рішенням ГУ ПФУ подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та в задоволенні заяви позивача відмовити.
20.04.2026 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу ГУ ПФУ залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2026 без змін.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження. 
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно із статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП “Фея” та інші проти України (якими встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції) звернута увага на те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення; виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою, є головною стадією правосуддя. Це повністю узгоджується з положеннями статті 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 6 цієї Конвенції, статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень» від 21.11.2024 року № 4094-ІХ, який набрав чинності 19.12.2024, внесені зміни до Розділу 4 Кодексу адміністративного судочинства України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах».
Також Законом № 4094-ІХ Кодекс адміністративного судочинства України доповнений статтями 382-1 - 382-3.
На підставі частини дев`ятої статті 383-3 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення за правилами статті 378 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Згідно із частиною третьою статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з такого суб`єкта владних повноважень відповідних виплат.
На переконання апеляційного суду, аналіз зазначених змін до Кодексу адміністративного судочинства України, внесених Законом № 4094-ІХ, свідчить про те, що законодавцем встановлені правові норми, які вдосконалюють захист осіб, що звернулися до суду з позовами щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат тощо від тривалого невиконання судових рішень.
Так, невиконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, щодо перерахунку та здійснення пенсійних виплат, протягом двох місяців з дня набрання законної сили судовим рішенням є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення цих виплат з суб`єкта владних повноважень.
Як слідує з матеріалів справи, на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.07.2025 у справі №140/5687/25 ГУ ПФУ здійснило перерахунок пенсії позивачки, за результатами якого була нарахована заборгованість з пенсійних виплат в сумі 136 114, 82 грн.
Проте, ця заборгованість до теперішнього часу позивачу не виплачена, тобто рішення суду залишається невиконаним у повному обсязі з огляду на неналежне фінансування державою відповідних витрат, що істотно ускладнює виконання судового рішення. 
Відтак, з огляду на тривале невиконання рішення суду у справі щодо проведення виплати позивачу заборгованості, наявність обставин, що істотно ускладнюють його виконання (відсутність фінансування виплат державою), апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення заяви про зміну способу та порядку виконання рішення суду на стягнення з ГУ ПФУ на користь ОСОБА_2 заборгованості з пенсійних виплат в сумі 136 114, 82 грн.
У аналогічних правовідносинах Верховний Суд у постанові від 28.10.2025 у справі №380/7706/22 підтвердив необхідність зміни способу та порядку виконання судового рішення і зазначив про неправомірність будь-якого формалістичного підходу до тлумачення статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, який дозволяє суб`єкту владних повноважень зловживати процесуальними правами шляхом затягування виконання рішення, особливо у випадках, коли такий підхід нівелює реальне поновлення прав заявника. При цьому рішення суду першої інстанції (про зміну способу виконання рішення суду) стосується вже нарахованої та чітко визначеної суми доплати пенсії, а тому зміна способу і порядку виконання судового рішення не є створенням нового грошового зобов`язання, а є лише зміною невиконаного грошового зобов`язання у форму примусового грошового стягнення для ефективного забезпечення права позивача.
Таким чином, наведені скаржником доводи апеляційної скарги не спростовують правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального закону.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні зазначеного процесуального питання у справі, що розглядається, суд першої інстанції, вирішуючи вказане процесуальне питання, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у справі №140/5687/25 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя | | Т. В. Онишкевич
судді | | Л. Я. Гудим
| | В. Я. Качмар