Справа № 161/11088/25 
Провадження № 2/161/87/26

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Смоковича М.В.,
при секретарі судового засідання - Хилько О.В.,
за участю:
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
відповідача – ОСОБА_3 ,
представника відповідача – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -
ВСТАНОВИВ:
06.06.2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до відповідачів,  ОСОБА_3 , Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2021 року було оголошено померлим. 
Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві спільної сумісної власності майно, а саме: частки в житлових будинках А-1 та Б-1 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; частки земельної ділянки площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022, призначеної для будівництва та обслуговування вищезазначених житлових будинків.
Вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви до нотаріуса. Нотаріусом видано постанову про відмову у видачі свідоцтва, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та відповідну земельну ділянку, а тому позивач змушена звернутись до суду.
У зв`язку з неможливістю оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, позивач просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на частки в житлових будинках А-1 та Б-1 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та частки земельної ділянки площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022, призначеної для будівництва та обслуговування вищезазначених житлових будинків.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.07.2025 року було витребувано у КП «Волиньпроект» належним чином завірені копії інвентаризаційної справи.
17.07.2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області надіслав запит про надання витягу (інформаційної довідки) із Спадкового реєстру до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Грабовської С.В.
27.07.2025 року приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Грабовська С.В. на адресу суду надіслала Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 69791764 від 18.08.2022 року та матеріали спадкової справи № 18/2022, заведеної після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
31.07.2025 року КП «Волиньпроект» надіслав до суду оригінал інвентаризаційної справи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачами відзиви на позовну заяву до суду не подавалися.
Представник відповідача, Луцької міської ради, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду.
В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 , та її представник, адвокат Кобилинський А.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, які зазначені в позовній заяві.
В судовому засіданні відповідач, ОСОБА_3 , та її представник, адвокат Макара О.Є., проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначивши, що спірне майно, право власності на яке просить визнати позивач в порядку спадкування на батьком, ОСОБА_5 , набуте відповідачем вже після того, як шлюб між ними було розірвано. Крім цього зазначили, що дані будинки, господарські споруди будувалися власними силами відповідача, та колишній чоловік жодної допомоги при їх будівництві не надавав. Також вказали, що земельна ділянка не входить до спільного сумісного майна подружжя, так як вона була набута відповідачем шляхом її безоплатної приватизації.
Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, інвентаризаційну справу, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 15.05.1976 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, після якого остання змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00033298836 від 22.10.2021 року (а.с. 11). 
19.01.2004 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було розірвано та останньою було змінено прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00033298836 від 22.10.2021 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 11-12).
09.08.1979 року ОСОБА_3 була виділена у безстрокове користування земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією рішення виконкому Луцької міської ради народних депутатів № 313 від 09.08.1979 року (а.с. 32).
Дана земельна ділянка мала площу 580 квадратних метрів та була відведена ОСОБА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку, що підтверджується копією акту про відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 02.10.1979 року (а.с. 31).
В період шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , на даній земельній ділянці, були збудовані житлові будинки А-1 та Б-1 з добудовами та господарсько-побутовими будівлями та спорудами, які будувалися у період з 1984 року по 2000 рік, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, яка досліджувалася судом під час судового розгляду даної справи.
02.12.2013 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке складається з житлового будинку – А-1, житлового будинку – Б-1, погріб – б1, гараж – б, оглядова яма – б2, вбиральня – В, огорожа 1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 15868864 від 08.01.2014 року (а.с. 17-18).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 442189174 від 04.09.2025 року, будинковолодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та яке складається з житлового будинку – А-1, житлового будинку – Б-1, погріб – б1, гараж – б, оглядова яма – б2, вбиральня – В, огорожа 1, прибудова - а, ганок - а1, прибудова – а2, ганок – а3, належить на праві власності ОСОБА_3 .
Рішенням Луцької міської ради «Про передачу гр. ОСОБА_3 безоплатно у власність та надання в користування на умовах оренди земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » № 23/64 від 25.04.2012 року ОСОБА_3 було передано безоплатно у власність земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0575 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та присвоєно кадастровий номер 0710100000:31:058:0020 (а.с. 28-29).
В подальшому, земельна ділянка площею 0,0575 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0020 була поділена на дві окремі земельні ділянки: земельну ділянку площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022 та земельну ділянку площею 0,0255 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0023, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 479378, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 479379 (а.с. 34-36).
На час розгляду справи, земельна ділянка площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022 належить на праві власності ОСОБА_3 , тоді як земельна ділянка площею 0,0255 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0023 на праві власності належить ОСОБА_9 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330457356 від 27.04.2023 року, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330459296 від 27.04.2023 року (а.с. 39-40).
Позивач, ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00012704563 від 05.09.2013 року, копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серії НОМЕР_3 , копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с. 6-10).
Рішенням Луцького міського суду Волинської області від 14.11.2003 року у справі № 2-6439/03 було визнано ОСОБА_5 безвісно відсутнім (а.с. 19).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2021 року у справі № 161/20665/21 було оголошено померлим ОСОБА_5 та днем його смерті слід вважати день набрання рішення суду законної сили. Дане рішення набрало законної сили 17.01.2022 року та підставі якого було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , в якому зазначено, що відомості про смерть останнього внесені до реєстру 23.03.2022 року (а.с. 20-21, 113, 123).
Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 18/2022, позивач, ОСОБА_1 , 18.08.2022 року, звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовської С.В. з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні (а.с. 120-130).
06.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Грабовської С.В. з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, однак нотаріусом видано постанову про відмову у видачі свідоцтва, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами та відповідну земельну ділянку (а.с. 122, 129-130).
Предметом спору є нерухоме майно, а саме: частки у житлових будинках А-1, Б-1, з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та частки земельної ділянки площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022, яке позивач просить визнати на праві власності за нею в порядку спадкування після смерті батька, яке належало останньому на праві спільної власності подружжя. Для вирішення даного спору суду треба встановити наступні ключові моменти: чи є нерухоме майно, на частку якого претендує позивач, спільним сумісним майном подружжя (якщо є, то яка його частка належить померлому); чи прийняла позивач спадщину у відповідності до чинного законодавства та чи належало майно, право власності на яке просить визнати за нею позивач, спадкодавцю на день його смерті.
Вирішуючи питання чи належить житлові будинки А-1, Б-1, з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022 до спільного сумісного майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , суд приходить до наступного висновку.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Згідно із пунктом 1 Прикінцевих положень СК України, з урахуванням відповідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.
З урахуванням зазначених правових норм порядок набуття спільного майна та його правовий режим у цій справі повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна, а поділ майна подружжя має здійснюватися за правилами, передбаченими СК України.
Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Відповідно до статті 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Частиною першою статті 29 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.
Аналогічні положення закріплені у статтях 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України.
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно із статтею 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуте під час шлюбу.
Частиною першою статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Так, судом було встановлено що 02.12.2013 року ОСОБА_3 зареєструвала за собою право власності на спірні житлові будинки А-1, Б-1 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, проте фактично дані будинки та господарсько-побутові будівлі і споруди збудовані у період з 1984-2000 роки, тобто у період шлюбу сторін у справі. 
Відповідачем, ОСОБА_3 належних та допустимих доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя та рівності їх часток суду не надано, дійшов правильного висновку, що спірні житлові будинки А-1, Б-1 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами є спільним майном подружжя, тому підлягає поділу в рівних частках.
Крім цього, судом встановлено, що 09.08.1979 року ОСОБА_3 була виділена у безстрокове користування земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 580 квадратних метрів та право власності на дану земельну ділянку за ОСОБА_3 було оформлено у 2012 році (після розірвання шлюбу) на підставі рішення органу місцевого самоврядування шляхом її безоплатної приватизації. В подальшому, зазначена земельна ділянка була поділена на дві самостійні земельні ділянки, з присвоєнням їм кадастрових номерів.
Таким чином, суд приходить до висновку, що земельна ділянка не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як право власності на неї виникло вже після розірвання шлюбу, тоді як під час шлюбу, дана земельна ділянка перебувала у безстроковому користуванні ОСОБА_3 і у власність останній не передавалась.
Вирішуючи питання про прийняття спадщини позивачем, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Відповідно до п. 20 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення ЦК України», У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років з дня його припинення або скасування у випадку, якщо смерть фізичної особи зареєстрована пізніше ніж через один місяць з дня смерті такої особи або дня, з якого її оголошено померлою, строки, встановлені статтями 1269, 1270, 1271, 1272, 1273, 1276, 1277, 1283, 1298 цього Кодексу, обчислюються з дня державної реєстрації смерті особи. При цьому часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця або день, з якого спадкодавця оголошено померлим, незалежно від часу державної реєстрації смерті. Положення абзацу першого цього пункту застосовуються також до спадщини, яка відкрилася після введення воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», а також до спадщини, яка відкрилася до введення воєнного стану, строк для прийняття якої не сплив до його введення, за умови, що свідоцтво про право на спадщину не було видано жодному із спадкоємців.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 було оголошено померлим рішенням суду від 14.12.2021 року з дня набрання даним рішенням законної сили. Рішення суду набрало законної сили 17.01.2022 року. Державна реєстрації його смерті була проведена ІНФОРМАЦІЯ_3 . З заявою про прийняття спадщини позивач звернулася 18.08.2022 року, інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися та свідоцтва про право на спадщину останнім не видавалися.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спадщина позивачем прийнята в межах строку її прийняття, а саме протягом шести місяців після державної реєстрації смерті спадкодавця.
Вирішуючи питання щодо права власності на спадкове майно за позивачем, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 1217, ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.
Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Статтею 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Таким чином, зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу позивачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину або відмова у видачі такого свідоцтва.
Позивачем в позовній заяві зазначається про те, що з огляду на відсутність оригіналів правовстановлюючих документів нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частки у житлових будинках А-1, Б-1, з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та частки земельної ділянки площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як встановлено судом, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить частка у житлових будинках А-1, Б-1, з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , тоді як частки земельної ділянки площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022, в силу положень ст. 1218 ЦК України, до коло спадкового майна спадкодавця не входить.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
За наведених обставин, позивач, ОСОБА_1 , як спадкоємиця, позбавлена можливості реалізувати своє право на спадщину та набути права власності на нерухоме майно в позасудовому порядку.
Враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину, а інші особи, які б прийняли спадщину відсутні, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та за позивачем слід визнати право власності на частку в житлових будинках А-1 та Б-1 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тоді як у визнанні права власності на частки земельної ділянки площею 0,0320 га, кадастровий номер 0710100000:31:058:0022, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , слід відмовити.
Питання про розподіл судових витрат сторонами перед судом не порушувалось.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 206, 247, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Луцької міської ради про визнання права власності на спадкове майно – задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку в житлових будинках А-1 та Б-1 з господарсько-побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .
Луцька міська рада, адреса місцезнаходження: 43000, Волинська область, м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, буд. 19, код ЄДРПОУ 34745204.
Повний текст рішення буде складений 22.07.2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області М.В. Смокович