ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 р. | Справа № 579/1573/26

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Семененко М.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 13.07.2026, головуючий суддя І інстанції: Моргун О.В., повний текст складено 23.07.26 по справі № 579/1573/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Кролевецького районного суду Сумської області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову інспектора відділення поліції №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області старшого лейтенанта поліції Барзаковського Євгенія Сергійовича від 13.05.2026 серії ЕНА №7189258 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП та закрити провадження по справі.
Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 13.07.2026 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 13.07.2026 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не керував транспортним засобом, а знаходився в салоні вказаного автомобіля, який був припаркований на узбіччі дороги. Вказує, що того дня, перед зупинкою транспортного засобу у провулку Цимбала у м.Кролевець, транспортним засобом керував ОСОБА_2 , так як згідно рішення суду позивач був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік. Також у автомобілі знаходився ОСОБА_3 . Стверджує, що вказані факти могли підтвердити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим 11.06.2026 позивачем разом із адміністративним позовом до суду направлена заява про виклик та допит вказаних свідків, які могли підтвердити факт відсутності порушень ПДР з боку позивача (керування транспортним засобом 13.05.2026 при обставинах, зазначених у спірній постанові), а також могли підтвердити інші факти, важливі для справи. Однак, судом першої інстанції вказана заява взагалі не розглядалася, ухвала з цього приводу, всупереч вимогам КАС України, не була постановлена, в рішенні суду від 13.07.2026 вказаній заяві не надано будь-якої оцінки, чим порушені права позивача, у тому числі, право на належний розгляд заяв, клопотань як учасника справи. Також безпідставною відмовою у допиті свідків було порушено право позивача на захист від безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності. Тобто, інспектор відділення поліції №1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Барзаковський Є.С. та суд першої інстанції безпідставно не взяли до уваги вищевказані обставини та факти, і зробили необґрунтований висновок про наявність підстав для прийняття 13.05.2026 постанови ЕНА №7189258. Звертає увагу, що судом першої інстанції, в порушення вимог КАС України, 13.07.2026 ухвалено рішення без врахування відповіді на відзив на позовну заяву, який сформований в системі «Електронний суд» 10.07.2026. Вказана відповідь на відзив була направлена на виконання ухвали Кролевецького районного суду від 29.06.2026 про відкриття провадження у справі і надійшла до суду 15.07.2026, тобто, в строк не пізніше 5 днів з дня отримання відзиву на позов. Зауважує, що відповідно до постанови Кролевецького районного суду від 15.07.2026 у справі №579/1303/26 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.2 ст.130 КУпАП за фактом керування транспортним засобом 13.05.2026 закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, а саме доказів керування транспортним засобом при тих же самих обставинах, що і вказані у спірній постанові. Постанова від 15.07.2026 у справі №579/1303/26 не була надана суду першої інстанції для долучення до справи №579/1573/26, так як була прийнята пізніше, ніж оскаржуване рішення суду першої інстанції. Наголошує, що досліджені відео-файли, які містяться на DVD-R диску лазерних систем зчитування, який наданий відповідачем, не містять доказів керування позивачем транспортним засобом, які б досліджувалися в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення. Вважає, що висновки суду першої інстанції є безпідставними і не відповідають дійсності, так як вказаний факт не зафіксовано на відеофайлах. На долучених до матеріалів справи відеозаписах з бодікамери зафіксовано, що позивач перебуває за кермом на місці зупинки, яка була зроблена з вищевказаних причин, але не зафіксовано сам факт руху транспортного засобу та перебування позивача за кермом під час руху, тобто, перебування в салоні автомобіля не тотожне факту керування транспортним засобом, а тому склад правопорушення за ч.4 ст.126 КУпАП є недоведеним.
Головне управління Національної поліції в Сумській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення 13.07.2026 без змін. 
Зазначає, що відповідно до пояснень інспектора СРПП ВП №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області Барзаковського Є.С. 13.05.2026 близько 16:00 год., патрулюючи територію поблизу ставка, було виявлено автомобіль, шо прямував назустріч автомобілю поліцейських. Працівниками поліції помічено, як транспортний засіб «Фольцваген Пассат» НОМЕР_1 , почав здійснювати паркування поблизу ставка, при цьому не увімкнувши покажчик повороту. У ході спілкування виявлено, що водій, ОСОБА_1 , який знаходився за кермом даного авто та тримав у руках ключі від нього, знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, зокрема мав почервоніння очей, мляву мову та запах алкоголю з порожнини рота. Вказує, що водій на неодноразові вимоги працівників поліції не пред`явив посвідчення водія. Під час перевірки по системі «Адмінпрактика» ІКС ІПНП встановлено, що ОСОБА_1 постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 06.05.2025 у справі №579/823/25 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Звертає увагу, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 в його вчиненні підтверджуються постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7189258 від 13.05.2026, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП, постановою Кролевецького районного суду від 06.05.2025 у справі №579/823/25, згідно якої ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, і позбавлений права керування транспортними засобами. Наголошує, що за змістом відео-файла, який доданий до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування таким транспортним засобом, про що за змістом відеозапису підтвердили поліцейські, що, крім іншого, підтверджується поясненнями інспектора ОСОБА_4 . За змістом відео-файлів, які містяться на DVD-R диску, вбачається, що під час перевірки документи на автомобіль були у Нишенка С.М.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13.05.2026 інспектором відділення поліції №1 (м. Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7189258, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн.
Зі змісту постанови встановлено, що ОСОБА_1 13.05.2026 о 16 годині 51 хвилині в м. Кролевець по пров. Цимбала керував транспортним засобом Volkswagen Passat, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1(а) ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Не погодившись із правомірністю притягнення до адміністративної відповідальності на підставі вказаної постанови, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийнятого ним рішення, а тому оскаржувана постанова відповідача не підлягає скасуванню. 
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга і четверта статті 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту – ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до пункту 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 2.1 (а, б, ґ) ПДР встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Відповідно до п.2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст.16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що Національна поліція України уповноважена притягувати осіб до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема, п.2.1. «а» ПДР.
У відповідності до ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
У відповідності до ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За приписами ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7189258 від 13.05.2026 встановлено, що ОСОБА_1 13.05.2026 о 16 годині 51 хвилині в м.Кролевець по пров. Цимбала керував транспортним засобом Volkswagen Passat, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1(а) ПДР – керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, та вчинив правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП. Відеофіксація проведена на портативний відеореєстратор NC212511 та NС 212556. 
У пункті 7 постанови зазначено, що до постанови додаються: NС 212556.
На підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, відповідачем надано до матеріалів справи оптичний диск з відеозаписами.
Проаналізувавши зміст оскаржуваної постанови, в якій зазначено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, та наявні у справі відеозаписи, колегія суддів зауважує, що надані відповідачем відеозаписи відображають процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності (спілкування інспектора з водієм), проте, не містять відображення обставин події правопорушення, вчинення якого інкримінується позивачу, а саме: факту керування транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 .
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивач при спілкуванні з поліцейським заперечував факт керування транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , та вказував, що транспортним засобом керувала інша особа.
Будь-які інші докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 13.05.2026 о 16 год. 18 хв. по провулку Цимбала в м.Кролевець керував транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , в матеріалах справи відсутні.
Також, колегія суддів враховує, що постановою Кролевецького районного суду Сумської області від 15.07.2026 у справі №579/1303/26 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.
У постанові Кролевецького районного суду Сумської області від 15.07.2026 у справі №579/1303/26 зазначено, що докази того, що ОСОБА_1 13.05.2026 о 16 год. 18 хв. по провулку Цимбала в м.Кролевець керував транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , в матеріалах справи відсутні. Даний факт неможливо встановити із відео-файлів, які міститься на DVD-R дисках лазерних систем зчитування, долучених до матеріалів справи та досліджених в судовому засіданні.
Тобто, в рамках справи №579/1303/26 не встановлено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , 13.05.2026 о 16 год. 18 хв. по провулку Цимбала в м.Кролевець.
Колегія суддів приймає до уваги вказану постанову Кролевецького районного суду Сумської області від 15.07.2026 у справі №579/1303/26, яка не була надана до суду першої інстанції, та враховує, що позивач не міг її надати до суду першої інстанції з об`єктивних підстав, оскільки постанова прийнята пізніше, ніж оскаржуване рішення суду першої інстанції. 
Посилання відповідача, підтримані судом першої інстанції, на те, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 в його вчиненні підтверджуються постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7189258 від 13.05.2026, яка відповідає вимогам ст.283 КУпАП, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. 
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. 
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.126 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, зафіксовано лише у оскаржуваній постанові та не підтверджується іншими доказами.
Отже, жодних належних доказів вчинення позивачем даного адміністративного правопорушення відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до процесуального законодавства покладено обов`язок доведення правомірності своїх рішень та дій, не надано.
Доводи відповідача про те, що з відео-файлів, які містяться на DVD-R диску, вбачається, що під час перевірки документи на автомобіль та ключі від нього були у ОСОБА_1 , не доводять факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом марки Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , 13.05.2026 о 16 год. 18 хв. по провулку Цимбала в м.Кролевець, та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї (п. 1 ст. 32), неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (п. 45 рішення у справі Бочаров проти України від 17.06.2011 р.; п. 75 рішення у справі Огороднік проти України від 05.05.2015 р.; п. 52 рішення у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р.).
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначеного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення, відтак і підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності відсутні.
У зв`язку з чим колегія суддів доходить висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що постанова серії ЕНА №7189258 від 13.05.2026 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, є протиправною та підлягає скасуванню, з закриттям справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи відсутність належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів зазначає, що інші доводи сторін про правомірність чи неправомірність оскаржуваної постанови не впливають на вирішення справи по суті.
Разом з тим, доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції, в порушення вимог КАС України, 13.07.2026 ухвалено рішення без врахування відповіді на відзив на позовну заяву, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).
Отже, нормами процесуального закону право позивача на подання відповіді на відзив на позовну заяву у даній категорії справ, передбачених статтею 286 КАС України, не передбачено.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити. Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 13.07.2026 по справі № 579/1573/26 скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7189258 від 13.05.2026, винесену інспектором відділення поліції №1 (м.Кролевець) Конотопського РВП ГУНП в Сумській області старшим лейтенантом поліції Барзаковським Євгенієм Сергійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги у загальному розмірі 1664,00 грн (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні 00 коп.).
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя | | М.О. Семененко
Судді | | З.Г. Подобайло   І.С. Чалий
Повний текст постанови складено 09.09.2026 року