ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ
справа №500/270/25
адміністративне провадження № К/990/30149/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Міністерства оборони України 
на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року (ухвалене суддею Дерех Н.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2026 року (ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Матковської З.М., суддів Гінди О.М., Ільчишин Н.В.),
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач, скаржник), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа), у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 2 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №61/975 від 17 жовтня 2023 року, про призначення їй як дружині померлого внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, штаб-сержанта ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть, у сумі 1 860 750,00 грн;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу як члену сім`ї померлого військовослужбовця ОСОБА_2 відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - постанова КМУ №168) у розмірі 15 000 000,00 грн та здійснити виплату з урахуванням проведених виплат.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що чоловік позивачки ОСОБА_2 помер під час проходження військової служби у період дії воєнного стану, а військово-лікарська комісія встановила, що захворювання та причина його смерті пов`язані із захистом Батьківщини. На переконання позивачки, цих обставин достатньо для застосування пункту 2 постанови КМУ №168.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2026 року, позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано пункт 2 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №61/975 від 17 жовтня 2023 року.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16 жовтня 2024 року із документами щодо здійснення виплати (доплати) одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) її чоловіка ОСОБА_2 , пов`язаного із захистом Батьківщини, та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
4. Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в період дії воєнного стану, а військово-лікарською комісією встановлено, що захворювання, яке стало причиною його смерті, та сама причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини. З огляду на це суди дійшли висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному пунктом 2 постанови КМУ №168, тобто 15 000 000 грн, а не у розмірі, передбаченому підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII та пунктом 5 Порядку №975.
5. Суд апеляційної інстанції додатково врахував, що ОСОБА_2 брав безпосередню участь у бойових діях та заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, а також послався на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а та від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23, відповідно до яких смерть військовослужбовця внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, може бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги за пунктом 2 постанови КМУ №168 і за відсутності поранення, контузії, травми чи каліцтва. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Міністерство оборони України звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
7. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення підпункту 1 пункту 2 статті 16, статті 16-1, підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), а також пункту 2 постанови КМУ №168.
8. Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно застосували пункт 2 постанови КМУ №168 до спірних правовідносин та дійшли необґрунтованого висновку про наявність у позивача права на одноразову грошову допомогу у розмірі 15000000,00 грн, хоча смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, а не внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва. На думку скаржника, така обставина виключає можливість призначення допомоги у підвищеному розмірі, передбаченому постановою КМУ №168.
9. Cтверджує, що питання визначення розміру одноразової грошової допомоги є самостійним та залежить від установлених законом умов. При цьому Закон №2011-XII та постанова КМУ №168 передбачають різні правові підстави для виплати допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму та у розмірі 15000000,00 грн. На переконання скаржника, збільшений розмір допомоги передбачений виключно для сімей загиблих військовослужбовців або військовослужбовців, смерть яких настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини, тоді як смерть унаслідок захворювання не охоплюється зазначеними підставами.
10. Скаржник посилається на те, що матеріали справи не містять відомостей про отримання військовослужбовцем поранення, контузії, травми чи каліцтва, від яких настала смерть. Натомість із акта службового розслідування, лікарського свідоцтва про смерть та висновку військово-лікарської комісії вбачається, що причиною смерті стали захворювання, хоча вони і пов`язані із захистом Батьківщини. На думку скаржника, зазначені обставини свідчать про відсутність передбачених постановою КМУ №168 умов для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн.
11. Скаржник також стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду, які є обов`язковими для врахування судами нижчих інстанцій під час вирішення подібних спорів.
12. Так, у постанові від 17 березня 2025 року у справі №280/2749/24 Верховний Суд сформував висновок про те, що виплата одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн на період дії воєнного стану передбачена лише для сімей загиблих військовослужбовців або військовослужбовців, смерть яких настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини.
13. Поряд із цим, у постановах Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі №440/3321/23, від 21 серпня 2024 року у справі №160/20229/22, від 18 листопада 2024 року у справі №240/1743/24, зазначено, що з огляду на зміст приписів пунктів 1, 2 постанови КМУ №168, загибель військовослужбовця Збройних Сил України в період дії воєнного стану сама по собі не є достатньою умовою для виплати одноразової грошової допомоги в разі його загибелі. Така умова повинна враховуватися у взаємозв`язку з іншими умовами, що передбачені абзацом шостим пункту 2 постанови КМУ №168, для виплати одноразової грошової допомоги сім`ям осіб, які зазначені у пунктах 1 - 1-2 постанови КМУ №168, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва).
14. Крім того, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24, на яку посилається скаржник, зазначила, що сам по собі причинний зв`язок захворювання та смерті із захистом Батьківщини не означає, що така смерть є «загибеллю» у розумінні пункту 2 постанови КМУ №168, а тому не є достатньою підставою для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15000000,00 грн.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
15. Касаційна скарга надійшла до Суду 29 червня 2026 року.
16. Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України та витребувано матеріали адміністративної справи №500/270/25. 
17. Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 31 серпня 2026 року.
18. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи інших клопотань заявлено не було.
Позиція інших учасників справи
19. Від позивачки ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення щодо касаційної скарги, у яких вона заперечує проти доводів Міністерства оборони України та просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
20. Позивачка зазначає, що наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та фактично зводяться до незгоди відповідача з оцінкою доказів. На її переконання, посилання Міністерства оборони України на постанови Верховного Суду від 17 березня 2025 року у справі №280/2749/24, від 18 листопада 2024 року у справі №240/1743/24, від 29 березня 2024 року у справі №440/3321/23 та від 21 серпня 2024 року у справі №160/20229/22 є нерелевантними з огляду на відмінність фактичних обставин цих справ.
21. Щодо постанови Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24 позивачка вказує, що вона була ухвалена після прийняття оскаржуваних судових рішень, а фактичні обставини цієї справи, на її думку, відрізняються від обставин справи №500/270/25. 
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
22. Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер чоловік ОСОБА_1 - штаб-сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
23. 23 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 на адресу ОСОБА_1 надіслано сповіщення сім`ї № 32 про смерть її чоловіка ОСОБА_2 .
24. Згідно з витягом із протоколу засідання 16 регіональної ВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 25 січня 2023 року № 177 захворювання штаб-сержанта ОСОБА_2 , 1970 року народження: «Сепсис. Поліорганна недостатність. ІХС: дифузний кардіосклероз. Цукровий діабет, тяжкий» [...] послужило причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Захворювання і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини.
25. Як убачається з довідки від 09 лютого 2023 року № 43, ОСОБА_1 встановлено статус члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника і Захисниці України відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII) та визначено її право на пільги, встановлені законодавством України для членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України.
26. Представник позивачки звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відповідно до Порядку № 975.
27. 17 жовтня 2023 року рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 61/975, ОСОБА_1 , дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, штаб-сержанта ОСОБА_2 призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала смерть (2022 рік), у сумі 1 860 750,00 грн.
28. 28 листопада 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_1 листом № 11/1/19368 повідомив ОСОБА_1 про прийняте Комісією Міністерства оборони України рішення, оформлене протоколом № 61/975, та про те, що на виконання цього рішення на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від 16 листопада 2023 року № 347/агд здійснено перерахування призначеної виплати у сумі 1 860 750,00 грн.
29. Листом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 23 жовтня 2024 року № 11/3/20441 позивачку повідомлено, що оскільки штаб-сержант ОСОБА_2 помер внаслідок захворювання, яке не пов`язане з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), отриманим у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, право на отримання одноразової грошової допомоги визначається відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII та постанови КМУ № 975.
30. 27 листопада 2024 року представник позивачки направив до Міністерства оборони України запит, у якому просив надати витяг із протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 17 жовтня 2023 року № 61/975 у частині призначення одноразової грошової допомоги дружині померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб-сержанта ОСОБА_2 .
31. 02 грудня 2024 року Міністерство оборони України у відповідь на зазначений запит листом № 220/13/9894 надіслало витребуваний витяг із протоколу.
32. Не погоджуючись із рішенням Комісії Міністерства оборони України, оформленим протоколом від 17 жовтня 2023 року № 61/975, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій та доводів касаційної скарги
33. Надаючи правову оцінку встановленим судами попередніх інстанцій обставинам та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
34. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
35. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
37. Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржувані судові рішення не відповідають, а доводи касаційної скарги Міністерства оборони України є обґрунтованими з огляду на таке.
38. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
39. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
40. За змістом частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
41. Верховний Суд враховує, що право на соціальний захист має також міжнародно-правовий вимір. Відповідно до статті 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights) держави-учасниці визнають право кожної людини на соціальне забезпечення, включаючи соціальне страхування. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ETS №163 (European Social Charter (revised)), у частині I проголошує, зокрема, право працівників та осіб, які перебувають на їхньому утриманні, на соціальне забезпечення (пункт 12), а також право сім`ї як основного осередку суспільства на належний соціальний, правовий та економічний захист (п.16). Україна ратифікувала цю Хартію Законом України від 14 вересня 2006 року №137-V та взяла на себе зобов`язання, зокрема, за частиною І та пунктами 3, 4 статті 12 і статтею 16 частини II Хартії. Водночас реалізація права на соціальний захист здійснюється у формах, порядку та розмірах, визначених законом, а суд не може поширювати спеціальний підвищений розмір соціальної виплати на випадки, які не охоплюються встановленими правовими умовами
42. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
43. Водночас основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом №2011-ХІІ, у статті 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
44. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ його дія поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
45. Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII. 
46. З огляду на дату смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 - до спірних правовідносин підлягає застосуванню нормативне регулювання, чинне на цю дату. Такий підхід щодо визначення застосовної редакції нормативно-правового акта за моментом виникнення права на одноразову грошову допомогу узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у пунктах 41-42 постанови від 21 липня 2026 року у справі №420/20374/24. 
47. Підпунктом «а» пункту 1 статті 16-2 Закону №2011-XII у редакції, чинній на час смерті ОСОБА_2 , передбачено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону. 
48. Пунктом 3 статті 16-2 Закону №2011-XII (у редакції, станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
49. У подальшому пункт 3 статті 16-2 Закону №2011-XII зазнав змін згідно із Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» від 16 липня 2025 року №4546-ІХ, положення якого відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві положення» застосовуються з 24 лютого 2022 року.
50. Відповідно до абзацу другого пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII у зазначеній редакції розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 000 000 грн. Водночас абзацом третім цього пункту передбачено, що розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується в інших випадках, визначених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII, встановлюється відповідно до абзацу другого підпункту «а» пункту 1 статті 16-2 цього Закону.
51. Аналізуючи наведені законодавчі зміни колегія суддів зазначає, що останні свідчать про збереження диференційованого підходу до правового регулювання одноразової грошової допомоги залежно від характеру обставин, за яких настала смерть військовослужбовця. Разом із тим положення пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII спрямовані насамперед на визначення розміру відповідної виплати та самі по собі не встановлюють вичерпних умов виникнення права на її отримання.
52. Аналогічний підхід викладений судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, яка у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24 дійшла висновку, що такі законодавчі зміни не змінюють необхідності встановлення передбачених законом умов виникнення права на відповідний вид соціального забезпечення.
53. Судова палата виходила з того, що положення пункту 3 статті 16-2 Закону №2011-XII визначають розмір одноразової грошової допомоги, тоді як питання щодо наявності права на таку допомогу та умов його реалізації повинні вирішуватися з урахуванням усієї системи нормативного регулювання, зокрема положень статті 16 Закону №2011-XII, Порядку №975 та Постанови КМУ №168.
54. У зазначеній постанові Судова палата також наголосила, що законодавче визначення розміру одноразової грошової допомоги у сумі 15 000 000 грн саме по собі не означає автоматичного виникнення права на таку виплату в кожному випадку смерті військовослужбовця під час проходження військової служби та не усуває необхідності встановлення тих юридичних фактів і обставин, з якими законодавство пов`язує виникнення права на відповідний вид соціального забезпечення.
55. Інше тлумачення фактично призводило б до ототожнення підстав виникнення права на одноразову грошову допомогу з визначенням її розміру, хоча зазначені елементи механізму правового регулювання соціального забезпечення врегульовані різними нормами законодавства та мають самостійне юридичне значення.
56. На виконання статті 16-2 Закону №2011-XII Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
57. Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця є дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.
58. Пунктами 4 та 5 Порядку №975 визначено випадки, у яких члени сім`ї, батьки та утриманці військовослужбовця набувають право на одноразову грошову допомогу, а також встановлено її розмір залежно від підстав смерті військовослужбовця.
59. Таким чином, Закон №2011-XII та Порядок №975 утворюють єдину систему правового регулювання призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, у тому числі у випадках смерті, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
60. Разом з тим, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
61. Пунктом 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
62. Згідно з пунктом 2 цієї Постанови № 168 сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.
Державні органи, які зазначені у пункті 1 цієї постанови, мають право отримувати інформацію з державних реєстрів щодо осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійснюється також сім`ям осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).
Якщо сім`я загиблої особи одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, та одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати, встановлених іншими актами законодавства, здійснюється одна з таких виплат за її вибором.
63. Аналіз змісту пункту 2 Постанови КМУ №168 дає підстави для висновку, що Кабінет Міністрів України передбачив дві самостійні підстави для виплати одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн:
загибель особи, зазначеної у пункті 1 цієї Постанови, у період дії воєнного стану;
смерть такої особи внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони у період дії воєнного стану, не пізніше ніж через один рік після отримання такого поранення (контузії, травми, каліцтва).
64. Такий висновок випливає як зі змісту, так і зі структури пункту 2 Постанови КМУ №168. Якщо абзац перший цього пункту встановлює право на виплату у разі загибелі особи у період дії воєнного стану, то абзац шостий окремо передбачає випадки смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого за визначених законодавцем обставин.
65. У цьому випадку юридично значущим є не лише безпосередня причина смерті, зазначена у медичних документах, а насамперед встановлений належними та допустимими доказами причинний зв`язок між смертю військовослужбовця та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими за обставин, визначених абзацом шостим пункту 2 Постанови КМУ №168. Тому слід розмежовувати випадки, коли захворювання виступає самостійною причиною смерті, та випадки, коли смерть перебуває у прямому причинному зв`язку з документально підтвердженим пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони.
66. Наведене тлумачення узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24, та відповідає принципу правової визначеності як складовій принципу верховенства права. Як зазначив Суд справедливості Європейського Союзу, принцип правової визначеності вимагає, щоб норми права були чіткими, точними та щоб їх застосування було передбачуваним для осіб, на яких вони поширюються, особливо коли такі норми визначають умови реалізації прав або можуть спричиняти правові наслідки для учасників відповідних правовідносин («Hungary v European Parliament and Council of the European Union», C-156/21, ECLI:EU:C:2022:97, п. 223). За змістом зазначеного рішення особи повинні мати можливість однозначно встановити обсяг своїх прав та обов`язків, а законодавче регулювання не може створювати невизначеності щодо умов реалізації відповідних прав. Оскільки законодавець встановив спеціальні умови надання одноразової грошової допомоги у підвищеному розмірі 15 000 000 грн, такі умови є вичерпними та не можуть тлумачитися розширено або застосовуватися за аналогією до правовідносин, які прямо не охоплюються змістом пункту 2 Постанови КМУ №168. Інше тлумачення призвело б до фактичного розширення кола випадків надання відповідної виплати та нівелювало б встановлене нормативним регулюванням розмежування між загальними соціальними гарантіями, передбаченими Законом №2011-XII і Порядком №975, та спеціальною соціальною гарантією воєнного часу, встановленою Постановою КМУ №168.
67. Судами попередніх інстанцій установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у військовому госпіталі м. Дніпра помер штаб-сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
68. 23 вересня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_6 направив ОСОБА_1 сповіщення сім`ї № 32 про смерть її чоловіка ОСОБА_2 .
69. Відповідно до витягу з протоколу засідання 16 регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 25 січня 2023 року № 177 захворювання штаб-сержанта ОСОБА_2 : «Сепсис. Поліорганна недостатність. ІХС: дифузний кардіосклероз. Цукровий діабет, тяжкий», яке стало причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3  зазначене захворювання та причина смерті визнані такими, що пов`язані із захистом Батьківщини.
70. Водночас зі змісту зазначеного висновку військово-лікарської комісії та встановлених судами обставин не вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
71. Так само матеріали справи не містять висновків компетентних органів щодо наявності причинного зв`язку між смертю ОСОБА_2 та пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, про які йдеться в абзаці шостому пункту 2 постанови КМУ № 168.
72. Отже, встановлені судами попередніх інстанцій обставини свідчать про те, що смерть військовослужбовця настала внаслідок захворювання, яке визнано пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як обставини отримання ним поранення, контузії, травми чи каліцтва та причинний зв`язок між такими ушкодженнями і смертю судами не встановлювалися та матеріалами справи не підтверджуються.
73. Сам по собі факт безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах із забезпечення національної безпеки і оборони не є достатнім для застосування пункту 2 Постанови №168, якщо не встановлено передбачених цією нормою обставин загибелі або причинного зв`язку смерті з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом.
74. Оцінюючи наведені обставини з урахуванням викладеного вище правового регулювання, колегія суддів враховує, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 16 червня 2026 року у справі №620/10029/24 здійснила комплексний аналіз співвідношення положень Закону №2011-XII, Порядку №975 та Постанови КМУ №168 і сформулювала правовий висновок щодо умов призначення одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн членам сімей померлих військовослужбовців під час дії воєнного стану, відступивши від висновків щодо застосування пункту 2 Постанови КМУ №168, викладених у постановах Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а та від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23, у яких право на отримання одноразової грошової допомоги пов`язувалося із встановленням військово-лікарською комісією факту того, що захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, пов`язане із захистом Батьківщини.
75. Відступаючи від зазначеного підходу, Судова палата вказала:
«Положення пункту 2 Постанови № 168 підлягають застосуванню у системному взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII та не можуть тлумачитися відокремлено від нього.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, виникає у разі загибелі військовослужбовця в період дії воєнного стану, а також у разі смерті військовослужбовця, щодо якої встановлено причинний зв`язок із пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони.
Сам по собі висновок військово-лікарської комісії про зв`язок захворювання із захистом Батьківщини або проходженням військової служби не є безумовною підставою для застосування пункту 2 Постанови № 168, якщо матеріалами справи не підтверджено обставин, з якими зазначена постанова пов`язує виникнення права на відповідну виплату.
Смерть військовослужбовця внаслідок захворювання не виключає можливості призначення одноразової грошової допомоги, якщо за медичними документами встановлено, що така смерть, незалежно від безпосереднього клінічного механізму її настання, перебуває у причинному зв`язку з пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, визначених пунктом 2 Постанови № 168.За відсутності підстав для застосування пункту 2 Постанови № 168 питання призначення та виплати одноразової грошової допомоги вирішується відповідно до положень Закону № 2011-XII та Порядку № 975, з урахуванням установлених ними підстав та умов надання відповідних соціальних гарантій.»
76. Таким чином, Верховний Суд у цій справі виклав правовий підхід про те, що визначальним для застосування абзацу шостого пункту 2 Постанови КМУ №168 є не сам факт встановлення військово-лікарською комісією зв`язку захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, із захистом Батьківщини, а наявність належними та допустимими доказами підтвердженого причинного зв`язку між смертю військовослужбовця та пораненням (контузією, травмою чи каліцтвом), отриманими за обставин, пов`язаних із захистом Батьківщини, виконанням обов`язків військової служби та безпосередньою участю у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, визначених зазначеною нормою.
77. Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21 липня 2026 року у справі №420/20374/24. У пунктах 40-50 цієї постанови Суд розмежував смерть унаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, та смерть, яка перебуває у прямому причинному зв`язку з пораненням, контузією, травмою чи каліцтвом, і, пославшись на постанову Судової палати у справі №620/10029/24, відхилив застосування попередніх висновків у справах №600/548/23-а та №380/9868/23.
78. У постановах від 06 липня 2026 року у справі №160/4500/25 та від 30 липня 2026 року у справі №240/11064/24 Верховний Суд наголосив на необхідності встановлення у кожній конкретній справі всіх юридично значущих обставин, з якими пункт 2 постанови КМУ №168 пов`язує виникнення права на одноразову грошову допомогу у підвищеному розмірі, зазначивши водночас, що відсутність підстав для застосування цієї норми не означає заперечення права членів сім`ї військовослужбовця на одноразову грошову допомогу як вид державної соціальної гарантії загалом.
79. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок захворювання, а захворювання, яке призвело до його смерті, та причина смерті відповідно до висновку військово-лікарської комісії визнані такими, що пов`язані із захистом Батьківщини. Разом із тим матеріали справи не містять доказів того, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок поранення, контузії, травми чи каліцтва, отриманих у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони. Так само відсутні докази існування причинного зв`язку між смертю ОСОБА_2 та такими ушкодженнями.
80. Отже, встановлені у справі обставини підтверджують зв`язок захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , із захистом Батьківщини, проте не підтверджують наявності тих юридичних фактів, з якими пункт 2 постанови КМУ № 168 пов`язує виникнення права на одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 грн.
81. За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій про наявність у позивачки права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та не відповідають правовому висновку Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 червня 2026 року у справі № 620/10029/24.
82. За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що рішення Комісії Міністерства оборони України, оформлене протоколом від 17 жовтня 2023 року № 61/975, про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2022 року, у сумі 1 860 750 грн ґрунтується на правильному застосуванні положень Закону № 2011-XII, Порядку № 975 та постанови КМУ № 168.
83. Отже, доводи касаційної скарги Міністерства оборони України про необхідність застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 29 березня 2024 року у справі № 440/3321/23, від 21 серпня 2024 року у справі № 160/20229/22, від 18 листопада 2024 року у справі № 240/1743/24, від 17 березня 2025 року у справі № 280/2749/24, а також у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2026 року у справі № 620/10029/24, є обґрунтованими.
84. З огляду на це касаційна скарга Міністерства оборони України підлягає задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню, а в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. 
85. При цьому такий висновок не ставить під сумнів факт смерті ОСОБА_2 у період проходження військової служби та встановлений військово-лікарською комісією причинний зв`язок захворювання і причини смерті із захистом Батьківщини. Водночас зазначені обставини самі по собі не є достатніми для виникнення права на одноразову грошову допомогу у розмірі 15 000 000 грн, передбачену пунктом 2 постанови КМУ № 168.
86. Отже, у цій справі спір стосується не наявності у позивачки права на одноразову грошову допомогу як такого, оскільки таке право було реалізовано шляхом призначення та виплати їй 1 860 750 грн, а наявності правових підстав для виплати допомоги у спеціальному підвищеному розмірі 15 000 000 грн, установленому постановою КМУ № 168.
87. Щодо доводів позивачки, наведених у письмових поясненнях, про те, що правовий висновок Судової палати у справі №620/10029/24 сформульовано після ухвалення оскаржуваних судових рішень, Суд зазначає, що ця обставина не перешкоджає його врахуванню під час касаційного перегляду. Верховний Суд застосовує норми права з урахуванням актуальних правових висновків, сформованих для забезпечення єдності судової практики. Оскільки Судова палата у справі №620/10029/24 відступила від підходу, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 липня 2024 року у справі №600/548/23-а та від 22 серпня 2024 року у справі №380/9868/23, під час касаційного перегляду цієї справи Суд враховує саме актуальний правовий висновок Судової палати.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
88. Відповідно до статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
89. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
90. За таких обставин колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у зв`язку з неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а касаційна скарга Міністерства оборони України - задоволенню.
91. З огляду на результат касаційного перегляду новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 КАС України, Суд
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі №500/270/25 скасувати.
Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа