Справа № 761/50320/25
Провадження № 2/761/6382/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді:   Волошина В.О.
при секретарі:    Харечко О.В.,
за участі:
позивача:     ОСОБА_1 ,
позивачки:     ОСОБА_2 ,
представника позивачів:   Короля Д.В. ,
представника відповідача:   Сич М.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, 
в с т а н о в и в :

У грудні 2025р. позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-3) до відповідача ОСОБА_6 , в якому просили суд:
- стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів у відшкодування матеріальної шкоди по 32319,66 грн.; у відшкодування моральної шкоди по 42000,0 грн.
Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , частка кожного з позивачів складає по 1/3 частині квартири.
23 червня 2025р. відбулося залиття квартири позивачів № 12 , із квартири № 15 в цьому ж будинку, яка розташована поверхом вище, власником якої є відповідач.
Згідно акту обстеження квартири позивачів від 27 червня 2025р., складеного комісією ТОВ «УК «Імпульс-Газ»: інженера 1 категорії ОСОБА_7 , майстра т/д ОСОБА_8 , та слюсаря-сантехніка ОСОБА_9 , було здійснено обстеження житлової квартири позивачів на предмет залиття, і встановлено, що залиття квартири позивачів, відбулося з вище розташованої квартири № 15 , внаслідок необережного користування сантехнічними приладами мешканцями вище розташованої квартири № 15 .
Під час обстеження квартири позивачів, комісією було виявлено: 
- кімната - залиття підлоги до 1,8 кв.м., (паркет);
- коридор-залиття стін до 5,3 кв.м (шпалери); - залиття підлоги до 3,0 кв.м (паркет);
- кухня - залиття стін до 6,6 кв.м (шпалери); залиття підлоги до 6,0 кв.м (паркет), залиття плінтусів;
- ванна кімната - залиття стелі підвісної до 2,2 кв.м. (гіпсокартон); - залиття стін до 1,6 кв.м. (клейове фарбування); залиття - дверної коробки та дверей, відсутнє електроживлення.
Згідно з висновком експерта від 20 жовтня 2025р. № 42/09-25 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, проведеної судовим експертом Чекмарьовим С.О., вартість резонно-будівельних робіт проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 96959,0 грн.
Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяні позивачам збитки, останні вимушені були звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав, при цьому неправомірна поведінка відповідача, а також пошкодження майна позивачів, спричиняють у останніх моральні страждання, а тому позивачі оцінюють заподіяну їм моральну шкоду в розмірі по 42000,0 грн. на кожного з них.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 січня 2026р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, та призначено справу в підготовче засідання.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2026р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
01 червня 2026р. на адресу суду надійшла заява сторони позивачів про розподіл судових витрат (а.с. 123-127).
25 червня 2026р. на адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача на позов (а.с. 156-160), в яких відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що стороною позивачів не доведено належними і допустимими доказами, як розмір матеріальної шкоди, так, і не надані докази на підтвердження факту заподіяння позивачам моральної шкоди.
В судовому засіданні, позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та представник позивачів адвокат Король Д.В. заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, просили суд позов задовольнити. Сторона позивачів наголошувала, що внаслідок залиття їх квартири, вони, як люди літнього віку, фактично були позбавлені свого права проживати у єдиному їхньому житлі, оскільки внаслідок залиття, їх квартира, стала непридатна для проживання, при цьому відношення відповідача, в досудовому порядку, було таким, що саме сторона позивачів сама пошкодила свою квартиру. 
Допитана в судовому засіданні, в якості свідка позивачка ОСОБА_2 суду пояснила, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 , решта позивачів члени її сім`ї: чоловік та донька. 
23 червня 2025р. відбулося залиття квартири позивачів № 12 , із квартири № 15 в цьому ж будинку, яка розташована поверхом вище, власником якої є відповідач. З метою уникнення залиття, було здійснено повідомлення до аварійної служби Шевченківського району м. Києва, та викликана аварійна служба, Після прибуття бригади аварійної служби, було перекрите водопостачання, а також повідомлено власника вище розташованої квартири. Внаслідок залиття було фактично пошкоджена вся квартира, було відсутнє електропостачання, внаслідок потрапляння води. Вода фактично лилася зі стелі, по стінам, на підлогу, були пошкодженні внутрішні міжкімнатні двері та дерев`яна підлога, за наслідками залиття відбулося відшарування шпалер, фарби, почався утворюватись грибок на стінах та стелі. Квартирою фактично не можливо користуватись. В досудовому порядку, велися перемовини з відповідачем, як власником вище розташованої квартири, з метою вирішення спору в досудовому порядку. Відповідачем було запропоновано огляд квартири позивачів, його найманим працівником ОСОБА_10 , з метою здійснення в подальшому відновлювального ремонту. Після огляду вказаною особою ( ОСОБА_10 ) квартири позивачів, відповідачем відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири позивачів не відбулося.
Допитаний, в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що його винаймав відповідач для проведення будівельних робіт, та відповідачем було запропоновано свідку оглянути квартиру позивачів, яка розташована поверхом нижче квартири відповідача, в будинку АДРЕСА_4 . Свідком була оглянуто квартира позивачів, з їх дозволу, та виявлено, що внаслідок залиття квартири позивачів, було відсутнє електропостачання, плафони світильників були майже повністю наповнені водою, міжкімнатні дерев`яні двері, дверні коробки, внаслідок залиття втратили свої геометричні форми, та не закривалися, відбулося залиття підлоги (дерев`яного паркету), мало місце відшарування шпалер на стінах. Фактично, внаслідок залиття було пошкоджено: ванну кімнату, кухню, туалет, підлягала до заміни вся електропроводка в квартирі. З приводу зазначених пошкоджень, які ним були виявлені після залиття квартири позивачів, свідок особисто повідомив відповідача.
Позивачка ОСОБА_5 , клопотала перед судом про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Сич М.В. проти позову заперечила, зазначила, що сторона відповідача, не заперечує фату залиття квартири позивачів, з вище розташованої квартири, яка належить на праві власності відповідачу, але не погоджується з розміром матеріальної шкоди, при цьому сторона відповідача звертає увагу суду, що відповідач не оглядав квартири позивачів, та йому не відомо, яких пошкоджень зазнала ця квартира. Також представник відповідача наголошувала, що стороною позивачів не доведено факту заподіяння моральної шкоди.
Суд, заслухавши пояснення позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника позивачів адвоката Короля ВД.В., представника відповідача адвоката Сич М.В., допитавши свідків, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що квартира АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить позивачам: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 (частка кожного становить по 1/3 частині), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14 березня 1996р. (а.с. 11).
Судом встановлено, що 23 червня 2025р. відбулося залиття квартири позивачів АДРЕСА_1 , із квартири АДРЕСА_5 на праві приватної власності належить відповідачу, згідно договору купівлі - продажу квартири від 18 січня 2022р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коба Н.В. (а.с. 16).
Згідно акту обстеження квартири АДРЕСА_1 , від 27 червня 2025р., складеного комісією ТОВ «УК «Імпульс-Газ»: інженера 1 категорії ОСОБА_7 , майстра т/д ОСОБА_8 , та слюсаря-сантехніка ОСОБА_9 , було здійснено обстеження житлової квартири позивачів на предмет залиття, і встановлено, що залиття квартири позивачів, відбулося з вище розташованої квартири № 15 , внаслідок необережного користування сантехнічними приладами мешканцями вище розташованої квартири № 15 (а.с. 18).
Під час обстеження квартири позивачів, комісією було виявлено: 
- кімната - залиття підлоги до 1,8 кв.м., (паркет);
- коридор-залиття стін до 5,3 кв.м (шпалери); - залиття підлоги до 3,0 кв.м (паркет);
- кухня - залиття стін до 6,6 кв.м (шпалери); залиття підлоги до 6,0 кв.м (паркет), залиття плінтусів;
- ванна кімната - залиття стелі підвісної до 2,2 кв.м. (гіпсокартон); - залиття стін до 1,6 кв.м. (клейове фарбування); залиття - дверної коробки та дверей, відсутнє електроживлення.
Факт залиття квартири позивачів, який мав місце 23 червня 2025р. підтверджується також відповіддю Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва від 27 листопада 2025р. за № 109/45-2954 (а.с. 20), на адвокатський запит.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що сторона відповідача не заперечує факту залиття квартири позивачів, з вище розташованої квартири відповідача.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 своєї постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992р. №6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Згідно з висновком експерта від 20 жовтня 2025р. № 42/09-25 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження, проведеної судовим експертом Чекмарьовим С.О., вартість резонно-будівельних робіт проведення яких необхідне для усунення пошкоджень унаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 становить 96959,0 грн. (а.с. 30-48).
Так, ч. 1 ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Так, у поданому стороною позивача висновку зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про що міститься відповідний підпис експерта.
Крім того, в судовому засіданні сторона позивачів наголошувала, що вказаний висновок було замовлено стороною позивачів, саме для подання до суду, у зв`язку з не вирішенням спору в досудовому порядку.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
В свою чергу, в судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що вказаний висновок є неналежним доказом.
За змістом ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
На спростування факту заподіяння шкоди (залиття квартири) та визначення розміру матеріального збитку, стороною відповідача не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, як і не заявлялись відповідні клопотання про призначення судової експертизи або рецензування відповідного висновку, поданого стороною позивачів. 
Згідно положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).
За змістом ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт заподіяння позивачам матеріальної шкоди, у вигляді пошкодження належної їм на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 , внаслідок її залиття 23 червня 2025р., що також підтвердили допитані, в судовому засіданні свідки, а тому з метою захисту порушеного права позивачів, з урахуванням положень ст. 16 ЦК України, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню, а саме: з відповідача на користь кожного з позивачів підлягає стягненню, у відшкодування матеріальної шкоди по 32319,66 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Отже, моральну шкоду необхідно розуміти як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови № 4 від 31 березня 1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними доповненнями та змінами, роз`яснив, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової шкоди) підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , є єдиним житловим приміщенням, в якому проживає сторона позивачів, та внаслідок залиття квартири позивачів, позивачі фактично були позбавлені можливості користуватись належним їм майном, при цьому судом враховано, що позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є людьми літнього віку, позивач має другу групу інвалідності «Д» облік у кардіолога, а враховуючи обставини встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність моральної шкоди, що її було спричинено позивачам з боку відповідача.
Вирішуючи питання про розмір даної шкоди в грошовому еквіваленті, суд виходить з втрат немайнового характеру, що їх зазнали позивачі, зміни, які відбулись в житті позивачів (судове врегулювання спору), що призвело до негативних наслідків щодо їх душевної рівноваги та морального стану, а тому суд оцінює моральну шкоду в розмірі по 25000,0 грн. на кожного з позивачів.
Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий збір по 573,2 грн., а також на користь держави - 573,2 грн. 
Щодо вимог сторони позивачів про відшкодування витрат на проведення висновку експерта, в порядку ст. 139 ЦПК України, то в цій частині витрати не підлягають задоволенню, оскільки ні разом з позовною заявою, ні з заявою про розподіл судових витрат від 01 червня 2026р., стороною позивачів не було надані відомості про понесення цих витрат в розмірі 11238,0 грн. 
Стосовно вимог позивачів, в частині стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,0 грн., то в цій частині витрати підлягають зменшенню, виходячи з наступного.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.
Аналогічним чином тлумачить це питання і Європейський суд з прав людини, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000р. у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними.
Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Також, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019р. у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019р. у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019р. у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019р. у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019р. у справі № 915/237/18).
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачам юридичних послуг та виконаних робіт у даній цивільній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представником процесуальних документів, ціну позову (розмір матеріальної і моральної шкоди), яка підлягала стягненню з відповідача, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає зменшенню, пропорційно до частини задоволених вимог до 3850,0 грн. на кожного з позивачів, , яка є обґрунтованою та відповідає дійсним і необхідним витратам, які змушена була понести сторона позивачів у цій справі, враховуючи критерії розумності цього розміру та справедливості розміру стягнутих зі сторони відповідача коштів.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 15, 16, 22, 23, 319, 322, 360, 1166, 1167, 1192 ЦК України; Постановами Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» за № 6 від 27 березня 1992р., з подальшими змінами та доповненнями, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995р. з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_7 ), про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди 32319 /тридцять дві тисячі триста дев`ятнадцять/ грн. 66 коп.; у відшкодування моральної шкоди 25000,0 /двадцять п`ять тисяч/ грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3850,0 /три тисячі вісімсот п`ятдесят/ грн. 
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 573 /п`ятсот сімдесят три/ грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріальної шкоди 32319 /тридцять дві тисячі триста дев`ятнадцять/ грн. 66 коп.; у відшкодування моральної шкоди 25000,0 /двадцять п`ять тисяч/ грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3850,0 /три тисячі вісімсот п`ятдесят/ грн.; судовий збір у розмірі 573 /п`ятсот сімдесят три/ грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 у відшкодування матеріальної шкоди 32319 /тридцять дві тисячі триста дев`ятнадцять/ грн. 66 коп.; у відшкодування моральної шкоди 25000,0 /двадцять п`ять тисяч/ грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3850,0 /три тисячі вісімсот п`ятдесят/ грн.; судовий збір у розмірі 573 /п`ятсот сімдесят три/ грн. 20 коп.
В решті позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: