Справа №591/5577/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О. В.	
Номер провадження 33/816/1340/26 	Суддя-доповідач Шинкаренко А. І. 	
Категорія  154 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Шинкаренко А. І. , за участю секретаря судового засідання Кислої Ю.М., потерпілої – ОСОБА_1 , представника потерпілої – адвоката Верещагіна Д.Б., особи стосовно, якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Верещагіна Д.Б. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2026 року, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 3 ст. 154 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення,
в с т а н о в и л а:
Обставини справи та зміст оскаржуваного рішення.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2026 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції встановив, що 10 травня 2026 року стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 845688 за ч. 3 ст. 154 КУпАП. 
Згідно з протоколом, 10 травня 2026 року о 20 год 40 хв у м. Суми на вул. Миколи Леонтовича, 24, ОСОБА_2 здійснював вигул собаки породи, що внесена до Переліку небезпечних порід собак, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164, без повідка та намордника, чим порушив абзац 3 пункту 5.1 Правил утримання тварин на території м. Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради від 19 серпня 2015 року № 4734, що спричинило заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 (колоті рани правої кисті від укусів собаки), чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною постановою, представник потерпілої ОСОБА_1 – адвокат Верещагін Д.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову постанову якою визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, і накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції цієї статті.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, помилково ототожнив загальну вимогу щодо вигулу собак на повідку зі спеціальною вимогою щодо обов`язкового використання намордника. На його думку, суд безпідставно пов`язав відсутність складу адміністративного правопорушення виключно з недоведеністю належності собаки до Переліку небезпечних порід, залишивши поза увагою інші встановлені у справі порушення правил утримання тварин.
Апелянт вказує, що факт вигулу собаки без повідка підтверджується поясненнями самого ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_1 . Наслідком зазначеного порушення стало заподіяння шкоди здоров`ю потерпілої, що в сукупності з іншими обставинами справи утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Крім того, на думку апелянта, відповідно до Правил утримання тварин у місті Суми, до потенційно небезпечних належать також собаки, які мають висоту в холці понад 45 см, а також метиси порід, наведених у відповідному Переліку, за наявності у них явних фенотипічних ознак цих порід. Тому твердження ОСОБА_2 про те, що належна йому собака є «сумішшю порід», саме по собі не виключає застосування до нього встановлених законодавством обов`язків щодо безпечного утримання тварини.
Також апелянт звертає, що у собаки ОСОБА_2 був відсутній ветеринарний (санітарний) паспорт, у зв`язку з чим тварину було поміщено на десятиденний карантин. На його переконання, ця обставина свідчить про недотримання власником встановлених вимог щодо обов`язкової реєстрації та вакцинації домашніх тварин. Відтак, такі обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, кваліфікація якого не залежить від належності тварини до конкретної породи.
Окремо апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції помилково послався у постанові на постанову Кабінету Міністрів України № 1169 від 10 листопада 2021 року, яка регулює питання проходження служби цивільного захисту, тоді як у спірних правовідносинах підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України № 1164.
На думку апелянта, зазначені порушення призвели до постановлення необґрунтованого рішення про закриття провадження у справі та безпідставного звільнення ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності.
Позиції учасників апеляційного провадження.
У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_1 та її представник - адвокат Верещагін Д.Б. підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, просили скасувати постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2026 року та постановити нове судове рішення, яким ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення.
ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи постанову суду першої інстанції законною та обґрунтованою, і просив залишити її без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Верещагіна Д.Б., особу стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статті 280 КУпАП суддя під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, у цьому випадку - передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати: чи мало місце адміністративне правопорушення; чи містять дії особи склад адміністративного правопорушення; чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення має бути обґрунтованим, тобто зробленим на підставі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи та доказів, які підтверджують або спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови встановлення всіх елементів складу адміністративного правопорушення, у тому числі вини особи, підтвердженої належними та допустимими доказами.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як встановлено з матеріалів справи та оскаржуваної постанови, під час її розгляду суддя суду першої інстнації всебічно, повно й об`єктивно дослідив наявні у справі докази та дійшов правильного висновку про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 КУпАП порушенням правил утримання собак і котів є утримання собак і котів у місцях, де це заборонено відповідними правилами, утримання незареєстрованих собак, приведення їх у громадські місця, вигулювання собак без повідків та намордників (крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак) чи в не відведених для цього місцях, а також неприбирання власником тварини її екскрементів під час перебування тварини у громадському місці (крім вигулювання у спеціально відведених для цього місцях).
За змістом ч. 3 ст. 154 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі, якщо дії, передбачені ч. 1 цієї статті, спричинили заподіяння шкоди здоров`ю людини або її майну.
Отже, для притягнення особи до відповідальності за ч. 3 ст. 15 КУпАП необхідним є встановлення не лише факту заподіяння шкоди, а й того, що така шкода є наслідком порушення правил утримання собак або котів, передбачених ч. 1 цієї статті.
Стаття 154 КУпАП є бланкетною нормою, яка не містить вичерпного опису об`єктивної сторони правопорушення, а для встановлення ознак діяння відсилає до інших нормативно-правових актів. Таким чином, саме звернення до відповідних правил утримання тварин наповнює диспозицію цієї статті конкретним змістом, необхідним для правильної правової кваліфікації діяння.
До небезпечних собак належать породи, визначені Переліком небезпечних порід собак, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164, а також особини, які мають фенотипічні ознаки таких порід. Окрім того, службові собаки та собаки бійцівських порід визнаються джерелом підвищеної небезпеки.
Як встановлено з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 845688 від 10 травня 2026 року зазначено, що цього ж дня близько 20 год 40 хв у м. Суми по вул. Миколи Леонтовича, 24 ОСОБА_2 здійснював вигул собаки небезпечної породи згідно Переліку небезпечних порід собак, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164, без повідка та намордника, чим порушив абзац 3 пункту 5.1 Правил утримання тварин на території м. Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради від 19 серпня 2015 року № 4734. Унаслідок недотримання правил вигулу було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 (колоті рани правої кисті від укусів собаки), чим ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини не містять усіх обов`язкових ознак складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП, що свідчить про порушення вимог щодо належного оформлення процесуального документа.
Зокрема, посадовою особою, яка склала протокол, не зазначено породу собаки, що унеможливлює встановлення її відповідності Переліку небезпечних порід собак, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164. Окрім того, у протоколі не наведено, а до матеріалів справи не долучено жодних доказів, які б підтверджували факт належності собаки особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Згідно з письмовими поясненнями, наданими працівникам поліції, свідок ОСОБА_3 зазначив, що 10 травня 2026 року під час прогулянки в парку біля озера він став очевидцем нападу одного собаки на іншого та його власницю. Внаслідок цих дій потерпіла отримала тілесні ушкодження. Свідок також зауважив, що власник собаки, яка вчинила напад, після інциденту відвів тварину вбік, при цьому не застосувавши повідка та намордника.
Окрім цього, необхідно звернути увагу на те, що долучені до матеріалів справи відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції фіксують виключно процес складання протоколу про адміністративне правопорушення, а не момент самої події. З огляду на це, суд апеляційної інстанції позбавлений об`єктивної можливості самостійно встановити породу собаки та визначити її належність до Переліку небезпечних порід собак.
Таким чином, відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про породу собаки (зокрема, чи належить вона до Переліку небезпечних порід собак, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164) унеможливлює встановлення в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Твердження апелянта про те, що вимога щодо обов`язкового використання повідка та намордника під час вигулу собак не залежить від їхньої породи, є безпідставними та такими, що суперечать положенням чинного законодавства, з огляду на наступне.
Згідно з диспозицією ч. 3 ст. 154 КУпАП, адміністративна відповідальність за вигул собак без повідків і намордників настає з урахуванням винятків, прямо передбачених цією нормою. Зокрема, законодавцем чітко зазначено застереження: «крім собак, породи яких не внесені до Переліку небезпечних порід собак».
Отже, імперативна вимога щодо обов`язкового застосування намордника та повідка під час вигулу поширюється виключно на власників собак, породи яких включені до Переліку небезпечних порід собак, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164.
Щодо доводів апеляційної скарги про належність собаки до категорії потенційно небезпечних з огляду на її висоту в холці понад 45 см, апеляційний суд зазначає таке.
Перелік порід собак, визнаних потенційно небезпечними, наведений у Додатку № 3 до Правил утримання тварин у м. Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради від 19 серпня 2015 року № 4734-МР, є вичерпним. Віднесення конкретної тварини до відповідної категорії має грунтуватися на об`єктивних даних про її породу або належних доказах наявності фенотипічних ознак, а не суб`єктивному сприйнятті учасників провадження.
Крім того, віднесення тварини до категорії «метисів» без проведення відповідної кінологічної експертизи є припущенням, що не має правового підґрунтя. Оцінка зросту собаки чи визначення її як «метиса» на підставі візуального спостереження апелянта є суб`єктивною, а відтак — не є належним та допустимим доказом приналежності тварини до категорії небезпечних чи потенційно небезпечних порід.
Матеріали справи не містять висновку спеціаліста, кінологічного дослідження чи будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що собака є метистом небезпечної породи або має характерні фенотипічні ознаки такої породи. Тому твердження апелянта про належність собаки до потенційно небезпечних ґрунтуються виключно на припущеннях, що відповідно до вимог закону не можуть бути покладені в основу судового рішення.
Окремо слід наголосити на безпідставності посилань апелянта на відсутність у собаки ветеринарного (санітарного) паспорта як на доказ неправомірності дій ОСОБА_2 .
Так, ветеринарний паспорт тварини є документом, що містить відомості про стан здоров`я тварини, проведені щеплення та дегельмінтизацію. Зазначений документ не є доказом породистості собаки і не містить відомостей про належність тварини до конкретної небезпечної породи. Відтак, наявність чи відсутність такого паспорта жодним чином не спростовує та не підтверджує приналежність собаки до Переліку небезпечних порід, затвердженого постановою КМУ № 1164. Також, відсутність у власника цього документа не може використовуватися як аргумент для доведення наявності вини ОСОБА_2 у порушенні правил вигулу собаки.
Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Кабінету Міністрів України № 1169 від 10 листопада 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.
У мотивувальній частині оскаржуваної постанови міститься очевидна технічна описка, оскільки нормативно-правовим актом, який затверджує Перелік небезпечних порід собак, є постанова Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2021 року № 1164.
Колегія суддів враховує доводи апелянта щодо вказаної помилки, проте наголошує на тому, що сама по собі технічна неточність у зазначенні реквізитів нормативного акта не є безумовною підставою для скасування судового рішення, якщо воно є законним та обґрунтованим по суті.
Таким чином, суд першої інстанції всебічно та повно розглянув справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у матеріалах справи доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 154 КУпАП.
Посилання апелянта на наявність порушень вимог закону, які б свідчили про незаконність прийнятого рішення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. Висновки суду першої інстанції щодо недоведеності наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення є правильними та відповідають фактичним обставинам справи. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено
З огляду на викладене, всупереч доводам апелянта, апеляційний суд не встановив підстав для скасування постанови судді суду першої інстанції, а тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП України, суддя
п о с т а н о в и л а:
Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2026 року, якою провадження стосовно ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 154 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_1 – адвоката Верещагіна Д.Б. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного суду	Шинкаренко А. І.