ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року | Справа №160/11873/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під. 2 м. Харків, Харківська область індекс 61022 Код ЄДРПОУ 14099344), відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, індекс 49000 Код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

УСТАНОВИВ:

05.05.2026 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідача 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 045750003179 від 30 квітня 2026 року щодо відмови у проведенні індексації пенсії, ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (7994,47грн), у розмірі 1,197 та 1,0796, 1,115 та не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1982 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місце знаходження вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, індекс 49000 Код ЄДРПОУ 21910427) зарахувати до страхового стажу, ОСОБА_1 , період роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992, відповідно до записів трудової книжки серії № НОМЕР_3 від 03.09.1982 року та повторно розглянути заяву від 24.04.2026 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду;
- зобов`язати Головне управління фонду України Пенсійного Дніпропетровській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 7994,47 грн на коефіцієнт збільшення 1,197 з 01.03.2023 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних істрахових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення 1,0796 з 01.03.2024 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 роц" і провівши виплату недоотриманих сум пенсії, починаючи з 24.04.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992 та незастосуванням передбачених законодавством коефіцієнтів індексації пенсії звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою від 24.04.2026 про перерахунок пенсії. Однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 045750003179 від 30.04.2026 їй відмовлено у проведенні відповідного перерахунку та зарахуванні зазначеного періоду роботи до страхового стажу, у зв`язку з чим позивач вважає дії та рішення відповідачів протиправними та такими, що порушують її право на належне пенсійне забезпечення, з чим звернулася до суду. 
З урахуванням обставин викладених у позові просить позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою від 11 травня 2026 року суд відкрив провадження в адміністративній справі №160/11873/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Відповідач на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, 22.05.2026 надіслав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому просить відмовити у задоволенні позивних вимог. В обгрунтування своєї позиції відповідач вказує, що пенсії станом на 01.10.2017 призначалися із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, а саме, за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40 грн), то після збільшення в 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 та 2026 роках на коефіцієнти підвищення 1,17, 11, 1,11, 114, 1,197, 1,0795, 1,115 та 1,121, проіндексована середня заробітна плата з 01.03.2026 складає 9992,40 грн. 
Тобто ОСОБА_1 з 01.03.2026 проведено перерахунок пенсії «Індексація заробітку» та показник середньої заробітної плати (доходу) збільшено на коефіцієнти 1.175 1.11 х 11 х114 х 1.197 х 1.0796 2 1.115 х 1.121-:9992,40. 
Отже за результатами розгляду документів, доданих до заяви, надану через вебпортал від 24.04.2026 року, а саме паспорту, ідентифікаційного коду, неможливо зарахувати період роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992, оскільки в електронній пенсійній справі відсутня трудова книжка.
Згідно з ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
24 квітня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії, в якій, зокрема, просила зарахувати до її страхового стажу період роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992 відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1982 року та провести перерахунок пенсії із застосуванням передбачених законодавством коефіцієнтів індексації показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні та до заяви додала трудову книжку серії НОМЕР_2 від 03.09.1982 року, записи якої містять відомості про її трудову діяльність у період з 06.10.1983 по 27.04.1992.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення № 045750003179 від 30.04.2026, яким відмовлено у проведенні перерахунку пенсії із застосуванням заявлених позивачем коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати, а також не зараховано до страхового стажу період роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992, у зв`язку із недостатністю документального підтвердження відповідного періоду трудової діяльності.
Позивач вважає рішення відповідача неправомірним, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, доводам відповідача викладеним у відзиві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Правові, організаційні та економічні засади загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, умови, норми та порядок призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Отже, період трудової діяльності позивача з 06.10.1983 по 27.04.1992 підлягає оцінці з урахуванням законодавства, яке регулювало порядок підтвердження трудового стажу до запровадження системи персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Аналогічне положення міститься у пункті 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
При цьому Порядок №637 застосовується у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, тоді як за наявності належним чином оформленої трудової книжки саме її записи є первинним документальним підтвердженням трудової діяльності особи.
Суд звертає увагу, що спірний період роботи позивача з 06.10.1983 по 27.04.1992 передує запровадженню персоніфікованого обліку, а тому відсутність відповідних відомостей у реєстрі застрахованих осіб сама по собі не може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу.
Як встановив суд та підтверджується матеріалами справи, позивач надав трудову книжку серії НОМЕР_2 від 03.09.1982 року, яка містить записи про її трудову діяльність у період з 06.10.1983 по 27.04.1992.
Водночас з оскаржуваного рішення № 045750003179 від 30.04.2026 не вбачається, що відповідач встановив недостовірність зазначених записів трудової книжки, факт їх внесення неналежною особою, наявність виправлень, підроблення чи інших обставин, які б позбавляли такі записи доказового значення.
Саме лише посилання пенсійного органу на недостатність документального підтвердження спірного періоду без наведення конкретних недоліків записів трудової книжки не є достатнім та належним обґрунтуванням відмови у зарахуванні відповідного періоду до страхового стажу.
Такий підхід відповідає усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої недоліки оформлення документів, що підтверджують трудову діяльність особи, за наявності самого факту трудової діяльності та відповідних записів у трудовій книжці не можуть автоматично позбавляти особу права на врахування такого періоду при призначенні чи перерахунку пенсії.
Отже, суд робить висновок, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області без достатніх правових підстав не зарахувало позивачу до страхового стажу період роботи з 06.10.1983 по 27.04.1992, у зв`язку з чим рішення № 045750003179 від 30.04.2026 у цій частині є протиправним.
Щодо позовних вимог в частині проведення індексації пенсії суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Механізм проведення такого перерахунку визначений Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 (далі - Порядок №124).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 встановлено коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,197.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185 встановлено коефіцієнт збільшення такого показника у розмірі 1,0796.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 встановлено коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні у розмірі 1,115.
Разом з тим, сам факт встановлення зазначених коефіцієнтів не свідчить про необхідність їх механічного застосування до будь-якого показника середньої заробітної плати, зазначеного особою у заяві про перерахунок пенсії.
Суд враховує правовий висновок Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 16.04.2025 у справі № 200/5836/24.
У зазначеній постанові Верховний Суд розглядав питання щодо застосування коефіцієнтів щорічної індексації до показника середньої заробітної плати (доходу), який враховується при обчисленні пенсії, та наголосив на необхідності встановлення того, який саме показник середньої заробітної плати був фактично застосований при обчисленні конкретної пенсії.
Верховний Суд виходив з того, що відповідно до частини другої статті 42 Закону №1058-IV щорічне збільшення стосується саме показника середньої заробітної плати (доходу), який враховується для обчислення відповідної пенсії.
При цьому у справі № 200/5836/24 Верховний Суд встановив, що при призначенні пенсії позивачу був застосований показник середньої заробітної плати за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн, тоді як показник 7994,47 грн був отриманий у результаті індексації показника за 2014-2016 роки. За таких обставин Верховний Суд не ототожнив зазначені показники та не визнав 7994,47 грн показником, який був застосований при обчисленні пенсії конкретного позивача.
В частині позовних вимог про визначення в конкретному розмірі показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 7994,47 грн, суд зазначає, що дане питання не є спірним, права позивача в цій частині вимог не порушені.
Суд звертає увагу, що захисту в адміністративному процесі підлягають лише порушені права позивача на час звернення до суду.
За таких обставин, не підлягають задоволенню вимоги про визначення в конкретному розмірі показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 7994,47 грн.
Про те, що належним способом захисту порушеного права в спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача здійснити індексацію пенсії з урахуванням коефіцієнта збільшення середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії без зазначення конкретного розміру цього показника, свідчать постанови Верховного Суду від 27.01.2025 у справі №620/7211/24, від 28.01.2025 у справі №400/4663/24.
Водночас, як наголосив Верховний Суд в постановах: від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23, від 27.01.2025 у справі № 200/422/24, від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24, від 28.01.2025 у справі № 400/4663/24, право громадян, пенсія яким призначена у 2020 - 2024 роках, на індексацію пенсії не є абсолютним і їх захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.
Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Відповідно до частин першої, другої та третьоїстатті 122 Кодексу адміністративного судочинства Українипозов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентованістаттею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
З матеріалів справи слідує, що до суду з цим позовом позивач звернувся 05.05.2026 з вимогами зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії починаючі з 24.04.2026 року, у зв`язку із чим, з урахуванням визначеного вище висновку, вони можуть бути захищені судом з 05.11.2025 року - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Таким чином, позовні в цій частині позовних вимог підлягають частковому задоволенню.
Разом з цим, суд зазначає, що оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про зарахування періоду роботи позивача визначено ГУ ПФУ в Харківській області, то саме цей орган і має завершити процедуру зарахування періоду роботи позивач до страхового стажу.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивач при зверненні до суду поніс судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією від 05.05.2026.
Оскільки задоволено основну позовну вимогу позивача, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1331,20 грн потрібно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. 
Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під. 2 м. Харків, Харківська область індекс 61022 Код ЄДРПОУ 14099344), відповідача 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26 м. Дніпро, індекс 49000 Код ЄДРПОУ 21910427) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 045750003179 від 30 квітня 2026 року в частині неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 06 жовтня 1983 року по 27 квітня 1992 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 06 жовтня 1983 року по 27 квітня 1992 року відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03 вересня 1982 року та здійснити перерахунок її пенсії з урахуванням зазначеного періоду.
Зобов`язати Головне управління фонду України Пенсійного Дніпропетровській області провести перерахунок (індексацію) та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнт збільшення 1,197 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсійних істрахових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення 1,0796 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 роц" і провівши виплату недоотриманих сум пенсії починаючи з 05.11.2025 року.
У задоволенні решти вимог позивача - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук