П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/32858/24	

Головуючий І інстанції: Лебедєва Г.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 04.09.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:
22.10.2024р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ТУ ССО у Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправною та скасувати відмову ТУ ССО у Одеській області у зарахуванні до стажу її служби в ССО періодів служби у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 01.08.2017р. по 28.01.2021р., у ГУ ДПС в Одеській області з 12.07.2021р. по 19.02.2024р. та у ТУ ССО у Одеській області з 20.02.2024р. по 17.04.2024р.;
- зобов`язати ТУ ССО у Одеській області зарахувати до стажу її служби у ССО період служби у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 01.08.2017р. по 28.01.2021р., у ГУ ДПС в Одеській області з 12.07.2021р. по 19.02.2024р. та у ТУ ССО у Одеській області у період з 20.02.2024р. по 17.04.2024р., що дає право на встановлення надбавки за стаж служби в ССО та надання додаткової оплачуваної відпустки з дати набуття такого права, тобто з дати прийняття на службу з 18.04.2024р. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не зарахування ТУ ССО у Одеській області відповідного періоду державної служби до стажу служби у ССО суперечить приписам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а посилання відповідача на відсутність посади, яку вона обіймає, у Переліку посад, як на підставу відмови у зарахуванні спірних періодів до стажу служби у Службі є необґрунтованим та безпідставним.
Відповідач, у свою чергу, надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправними дії ТУ ССО у Одеській області щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби у ССО часу попередньої роботи в державних органах, а саме в: Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 01.08.2017р. по 28.01.2021р., у ГУ ДПС в Одеській області з 12.07.2021р. по 19.02.2024р., ТУ ССО у Одеській області з 20.02.2024р. по 17.04.2024р., що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки. Зобов`язано ТУ ССО у Одеській області перерахувати ОСОБА_1 вислугу років в ССО з дати прийняття на службу відповідно до п.5 розділу І «Положення про проходження Служби співробітникам Служби судової охорони» з урахуванням змін, внесених рішенням Вищої ради правосуддя від 18.11.2021р. за №2236/0/15-2, та зарахувати до стажу служби у ССО, що дає право на встановлення надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки, час попередньої роботи в державних органах, а саме: Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 01.08.2017р. по 28.01.2021р., у ГУ ДПС в Одеській області з 12.07.2021р. по 19.02.2024р., ТУ ССО у Одеській області з 20.02.2024р. по 17.04.2024р. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ТУ ССО у Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТУ ССО у Одеській області 16.09.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просило скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04.09.2025р. та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТУ ССО у Одеській області та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
06.10.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечувала щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просила оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.
07.10.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 , у відповідності до наказу ТУ ССО у Одеській області від 17.04.2024р. за №203о/с, з 18.04.2024р. була прийнята на службу до ССО та призначена на посаду провідного спеціаліста відділу по роботі з персоналом ТУ ССО у Одеській області.
Відповідно до зазначеного вище наказу, вислуга років, яка дає право на встановлення позивачу надбавки за стаж служби станом на 18.04.2024р., становить 03 роки 02 місяці 23 дні.
Позивачу було присвоєно спеціальне звання середнього складу в порядку переатестування - лейтенант ССО, що підтверджується витягом з наказу ССО у Черкаській області від 18.04.2024р. №227о/с.
10.10.2024р. ОСОБА_1 звернулася до керівництва ТУ ССО у Одеській області із заявою щодо періодів роботи, які були зараховані для обчислення стажу служби у ССО та врахування/не врахування до стажу служби в ССО періодів державної служби у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції у період з 01.08.2017р. по 28.01.2021р., у ГУ ДПС в Одеській області у період з 12.07.2021р. по 19.02.2024р. та у ТУССО у Одеській області у період з 20.02.2024р. по 17.04.2024р.
Однак, листом від 16.10.2024р. №46.05-1040 позивачу надана відповідь, якої її повідомлено про те, що при проведенні розрахунку вислуги років зараховані періоди служби відповідно до чинного законодавства. Водночас, згідно з Переліком посад співробітників ССО середнього та вищого складу, на які в разі переходу на службу до ССО до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, затвердженим наказами ССО від 24.10.2022р. №454 та від 05.12.2022р. №519, в якому визначено лише посади центрального органу управління ССО.
У зв`язку цим, періоди служби у Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції у період з 01.08.2017р. по 28.01.2021р., у ГУ ДПС в Одеській області у період з 12.07.2021р. по 19.02.2024р. та у ТУ ССО у Одеській області у період з 20.02.2024р. по 17.04.2024р. до вислуги років не зараховані.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.05.2007р.? ОСОБА_1 працювала, зокрема, у період: з 01.08.2017р. по 28.01.2021р. в Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції; у період з 12.07.2021р. по 19.02.2024р. у ГУ ДПС в Одеській області; у період з 20.02.2024р. по 17.04.2024р. у ТУ ССО у Одеській області.
Вважаючи протиправною відмову відповідача в зарахуванні відповідних періодів державної служби до стажу служби у ССО, позивач звернулась до суду з цим позовом. 
Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, з неправомірності спірних дій та рішення відповідача.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII визначено, що підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.
Згідно із ст.161 Закону №1402-VIII , Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Керівництво діяльністю Служби судової охорони здійснює Голова Служби судової охорони, який призначається на посаду за результатами відкритого конкурсу і звільняється з посади Вищою радою правосуддя. Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби. Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з Державною судовою адміністрацією України. Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи.
Відповідно до ч.4 ст.163 Закону №1402-VIII (у редакції Закону України від 12.07.2018р. №2509-VIII, який набрав чинності 05.08.2018р.) було передбачено, що до стажу служби у Службі судової охорони зараховується стаж служби в поліції, органах внутрішніх справ, військова служба в Збройних Силах України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону.
З метою вдосконалення існуючого порядку зарахування до стажу служби у Службі судової охорони окремих періодів військової служби та служби в правоохоронних й інших державних органах, який дозволяє встановлювати співробітникам надбавки за стаж служби, а також надання їм додаткової оплачуваної відпустки, Верховною Радою України було прийнято Закон України від 27.04.2021р. №1417-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо врегулювання окремих питань правового статусу працівників Служби судової охорони», яким Закон №1402-VIII доповнено ст.162-1 такого змісту:
«Стаття 162-1. Правовий статус працівників Служби судової охорони
1. До працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.
2. Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.
3. На державних службовців Служби судової охорони поширюється дія Закону України «Про державну службу». Посади державних службовців Служби судової охорони відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.
4. Повноваження керівника державної служби у Службі судової охорони здійснюють Голова Служби судової охорони та керівники територіальних підрозділів Служби судової охорони.
5. Трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони, регулюються законодавством України про працю.
6. Для захисту своїх прав та законних інтересів працівники Служби судової охорони можуть утворювати професійні об`єднання та професійні спілки відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Професійним спілкам співробітників Служби судової охорони та їх членам заборонено організовувати страйки або брати в них участь».
При цьому, ст.163 Закону №1402-VIII після ч.3 доповнено новою частиною такого змісту:
« 4. На співробітників Служби судової охорони поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Порядок проведення службового розслідування стосовно співробітників Служби судової охорони та утворення дисциплінарних комісій, їх повноваження встановлюються Головою Служби судової охорони».
У зв`язку з цим ч.ч.4-8 вважати відповідно ч.ч.5-9;
Абзац 2 ч.5 та ч.7 Закону №1402-VIII виключено.
У подальшому, 04.04.2019р. рішенням ВРП «Про затвердження Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони» від №1052/0/15-19 затверджено Положення, яким визначено порядок проходження служби громадянами України у Службі судової охорони.
У силу п.5 розділу І Положення (зі змінами), час проходження служби у Службі зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби, стажу служби в поліції, інших правоохоронних органах.
Стаж служби у Службі дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки.
До стажу служби у Службі (у календарному обчисленні) зараховуються періоди, які визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1999 №2262-ХІІ та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992р. №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей».
Викладене свідчить, що п.5 Положення містить бланкетну норму, яка слугує підставою для звернення до норм Закону №2262-ХІІ та Постанови №393.
Так, згідно з п.«б» ч.1 ст1-2 Закону №2262-ХІІ, право на пенсійне забезпечення на умовах Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог ч.5 ст.30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.
Пунктом «и» ч.1 ст.17 Закону №2262-ХІІ передбачено, що особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у п.п.«б»-«д», «з» ст.12 Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро України, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки України або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони.
Абзацом 12 п.1 Постанови №393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у п.п.«б»-«д», «ж» і «з» ст.1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки, Управління державної охорони, органи внутрішніх справ, Національну поліцію, Національне антикорупційне бюро, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, органи і підрозділи цивільного захисту, державну пожежну охорону, податкову міліцію, Бюро економічної безпеки або Державну кримінально-виконавчу службу на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затвердженими відповідно Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Національним антикорупційним бюро, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики, виконання кримінальних покарань, а також у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, затвердженим Головою Служби судової охорони.
Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначено Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони (затв. наказом ДСА України від 26.08.2020р. №384).
Відповідно до п.3 розділу І Порядку №384 (зі змінами) грошове забезпечення співробітникам Служби визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення працівників Служби судової охорони, серед іншого, належить надбавка за стаж служби (пп.3 п.5 розділу І Порядку №384).
Грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади, серед іншого, в територіальних органах Служби судової охорони. Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат (п.п.8, 9 розділу І Порядку №384).
Положеннями п.п.17-19 розділу ІІ цього Порядку визначено, що надбавка за стаж служби співробітникам виплачується у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах згідно з додатком 5 до постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019р. №289 «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони».
Обчислення вислуги років для виплати надбавки за стаж служби співробітникам проводиться підрозділами кадрового забезпечення за матеріалами особової справи співробітника та оголошується відповідним наказом Служби або територіального управління Служби в разі призначення (переміщення) на посаду та щороку станом на 1 січня.
До вислуги років для виплати співробітникам надбавки за стаж служби зараховуються періоди, які визначені Законом №2262-ХІІ, а також Постановою №393.
Аналіз наведених положень п. «и» ч.1 ст.17 Закону №2262-XII, абз.12 п.1 Постанови №393, п.5 Положення, п.п.8, 9 розділу І та п.п.17-19 розділу ІІ Порядку №384 дає підстави для висновку, що вказаними нормами права визначено за особою, у разі її переходу на службу до Служби судової охорони, право на зарахування до стажу в Службі судової охорони, періоду (часу) роботи в державних органах. При цьому, таке право закріплене в Законі №2262-XII та Положенні, порядок його підтвердження та обчислення - у Постанові №393, а порядок його реалізації - у Порядку №384.
Як уже встановлено колегією суддів та підтверджується матеріалами справи, на виконання вимог п. «и» ч.1 ст.17 Закону №2262-XII, абз.12 п.1 Постанови №393, наказом Служби судової охорони від 24.10.2022р. №454 затверджено Перелік посад співробітників Служби судової охорони середнього і вищого складу, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах.
Наказом Служби судової охорони від 05.12.2022р. №519 до вказаного вище Переліку внесено зміни, у зв`язку з чим останній викладено у новій редакції, а саме:
« 1. Перший заступник Голови Служби судової охорони, заступники Голови Служби судової охорони;
2. Начальники управлінь, відділів, служб, секторів та їх заступники центрального органу управління Служби судової охорони.».
З наведеного дійсно вбачається, що Перелік, затверджений наказом Служби судової охорони від 24.10.2022р. №454 (зі змінами), включає лише керівні посади центрального органу управління Служби судової охорони.
Водночас, слід наголосити, що нормами чинного законодавства право зарахування до стажу служби у Службі судової охорони, яке дає право на встановлення співробітнику надбавки за стаж служби, надання додаткової оплачуваної відпустки, не поставлене у залежність від того, в центральному чи територіальному органі Служби судової охорони вони проходять службу.
При цьому, суд 1-ї інстанції цілком вірно зазначив, що перелік посад середнього і вищого складу територіальних управлінь Служби судової охорони, на яких, у разі переходу на службу до Служби судової охорони, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах, станом на час виникнення спірних правовідносин, Головою Служби судової охорони не затверджений.
У цьому контексті, слід звернути увагу на те, що Верховний Суд сформував сталу судову практику під час вирішення питання щодо незатвердження державним органом списку посад, які зараховуються до стажу для обчислення вислуги років (постанови від 18.11.2019р. у справі №813/5876/15, від 20.09.2019р. у справі №813/904/15, від 04.10.2018р. у справі №819/1695/16 тощо). Так, Верховний Суд вказав, що Закон №2262-XII для окремих категорій осіб передбачає гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення та затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для окремих категорій осіб як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
Крім того, принцип юридичної визначеності, закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності - в даному випадку відсутність визначеного переліку посад середнього і вищого складу територіальних управлінь Служби судової охорони для обрахунку стажу.
Отже, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в спірному випадку це надання для співробітників Служби судової охорони певних гарантій, а саме: права на зарахування до вислуги років для призначення пенсії часу роботи в державних органах у разі переходу на службу до Служби судової охорони на посади середнього і вищого складу згідно з переліком посад, що затверджується Головою Служби судової охорони за правилами, встановленими п. «и» ч.1 ст.17 Закону №2262-ХІІ, то держава, у такому випадку в особі Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, безпідставно, відступаючи від гарантованих позивачу прав та правомірних сподівань, не зарахувала до її стажу службу в державних органах, як особі, на яку поширюється дія Закону №2262-ХІІ.
Також, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що принцип верховенства права зобов`язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя.
При цьому, реалізація зазначеної вище гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку (переліку) посад.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах П`ятого апеляційного адміністративного суду від 31.07.2024р. у справі №400/2845/24, 18.11.2024р. у справі №400/4051/24 та від 25.03.2025р. у справі №400/8626/24.
Як зазначалось, до вислуги років для виплати співробітникам Служби судової охорони надбавки за стаж служби зараховуються періоди, визначені Законом №2262-ХІІ та Постановою №393 (п.19 розділ II Порядку №384).
Відповідно до п. «и» ч.1 ст.17 Закону №2262-XII та абз.12 п.1 постанови Кабінету Міністрів України №393, до стажу служби у Службі судової охорони зараховується час роботи в державних органах.
При цьому, за приписами ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (зі змінами), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (дата заповнення від 31.05.2007р.) підтверджуються її наступні періоди роботи:
- з 01.08.2017р. по 28.01.2021р. в Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції;
- з 12.07.2021р. по 19.02.2024р. у Головному управлінні ДПС в Одеській області;
- з 20.02.2024р. по 17.04.2024р. у ТУ ССО у Одеській області.
Водночас, та обставина, що ОСОБА_1 у спірні періоди працювала на державній службі, ТУ ССО не оспорюється, а тому відмова відповідача зарахувати зазначені періоди до стажу служби позивача у Службі судової охорони є протиправною.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача. 
Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано апелянтом при розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї інстанцій.
З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2025 року - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 15.07.2026р.

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко