ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

19.08.2026 | м. Суми | Справа № 920/451/26

Господарський суд Сумської області у складі:
судді Резніченко О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Бублик Т.Д.,

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом: ОСОБА_1 , 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесля і партнери"
третя особа: Виконавчий комітет Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області 
про зобов`язання вчинити дії

за участю представників сторін:
від позивача: не прибув 
від відповідача: не прибув
від третьої особи: не прибув

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов`язати державного реєстратора Виконавчого комітету Охтирської міської ради внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запис про припинення Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесля і партнери" (код ЄДРПОУ 37061949) без покладення на позивача обов`язків ліквідатора; зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Тесля і партнери" не вчиняти дій, що перешкоджають внесенню державним реєстратором запису про припинення юридичної особи.
Позов обґрунтовано тим, що ТОВ "Тесля і партнери" з 20.08.2013 перебуває у стані припинення на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 у справі №818/4082/13-а. На теперішній час відсутні обставини, які перешкоджають завершенню процедури припинення юридичної особи.
Однак, ліквідатором товариства є інший учасник справи, який перебуває за межами України, що унеможливлює здійснити ліквідаційну процедуру.
Відповідач відзив на позов не подав, ухвали суду направлялись на адресу, зазначену позивачем у позові, та згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвали суду були повернуті з відміткою «адресат відсутній». Відповідно до абз. 1 п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України.
Третя особа - Виконавчий комітет Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області подала пояснення та зазначила, що відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі: судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи, а також зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
Враховуючи, що в даній справі інтереси виконавчого комітету Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області відсутні, прошу суд проводити судові засідання по даній справі без участі представника Охтирської міської ради та прошу питання щодо задоволення позовних вимог вирішити відповідно по положень чинного законодавства України.
Рух справи та процесуальні дії суду.  
Ухвалою суду від 08.04.2026 було залишено позовну заяву без руху; позивачу надано десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.
Позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків (вх.№1859 від 09.04.2026).
Судом установлено, що позивач у заяві усунув недоліки позову у частині визначення позовних вимог до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесля і партнери", шляхом додання ще однієї позовної вимоги немайнового характеру (зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Тесля і партнери" не вчиняти дій, що перешкоджають внесенню державним реєстратором запису про припинення юридичної особи).
Ухвалою суду від 13.04.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
19.04.2026 від представника позивача надійшла заява (вх. №2052 від 20.04.2026) про усунення недоліків.
Ухвалою суду від 23.04.2026 відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 25.05.2026. Також ухвалою залучено до участі у справі третю особу Виконавчий комітет Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області.
11.05.2026 третьою особою - ВК Охтирською міською радою Охтирського району Сумської області електронною поштою до суду надійшли пояснення (вх.№1765). Аналогічні пояснення третьої особи надійшли до суду поштою 13.05.2026.
12.05.2026 позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без участі (вх.№2509) у якій просить розглянути справу без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Розгляд справи 25.05.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 25.05.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 05.06.2026.
Розгляд справи 05.06.2026 не відбувся, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та оголошенням повітряної тривоги. 
Ухвалою суду від 05.06.2026 відкладено підготовче засідання у справі на 24.06.2026.
09.06.2026 позивачем подано до суду клопотання про прискорення розгляду справи (вх.№3049) у якому, зокрема просить врахувати відсутність заперечень позивача щодо розгляду будь-яких процесуальних питань без його участі.
У судовому засіданні 24.06.2026 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 19.08.2026.
Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 
Позивач - ОСОБА_1 - є учасником ТОВ "Тесля і партнери" з частиною у статутному капіталі 40%.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесля і партнери» перебуває у стані припинення з 20.08.2013 на підставі судового рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.06.2013 у справі № 818/4082/13-а, яке набрало законної сили 02.08.2013.
Позивач зазначає, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», припинення юридичної особи вважається завершеним з моменту внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру.
Станом на момент звернення до суду такий запис щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесля і партнери» відсутній, що свідчить про незавершення процедури припинення юридичної особи.
Протягом зазначеного періоду товариство не здійснює господарської діяльності, строк для заявлення вимог кредиторів сплив, відсутні записи в Автоматизованій системі виконавчого провадження та в Єдиному реєстрі боржників.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру, у 2020 році державним реєстратором було відмовлено у проведенні державної реєстрації припинення юридичної особи у зв`язку з наявністю відкритого виконавчого провадження.
Разом з тим, станом на момент звернення до суду відповідні виконавчі провадження відсутні, що підтверджується відсутністю записів в Автоматизованій системі виконавчого провадження та Єдиному реєстрі боржників.
Тому, на думку позивача, обставини, які раніше перешкоджали завершенню процедури припинення юридичної особи, на теперішній час відсутні.
Незавершення ліквідаційної процедури протягом понад 12 років свідчить про її безпідставне затягування.
Ліквідатором Товариства є інший учасник товариства, який володіє часткою у статутному капіталі у розмірі 60%.
З огляду на зазначене, позивач не має можливості самостійно ініціювати та прийняти рішення щодо зміни ліквідатора або завершення процедури припинення юридичної особи, оскільки не володіє достатньою кількістю голосів для прийняття відповідних рішень загальними зборами учасників.
За наявною у позивача інформацією, особа, відповідальна за проведення процедури припинення юридичної особи (ліквідатор), перебуває за межами України, що унеможливлює встановлення з ним зв`язку та фактичне здійснення ліквідаційної процедури.
Покладення на позивача обов`язків щодо проведення процедури припинення юридичної особи або виконання функцій ліквідатора суперечило б його правовому статусу як учасника товариства та фактично перекладало б на нього наслідки тривалої бездіяльності інших осіб.
Таким чином позивач вважає, що у даному випадку строк для заявлення вимог кредиторів сплив, заборгованість відсутня, виконавчі провадження станом на момент звернення до суду відсутні, що свідчить про відсутність неврегульованих зобов`язань Товариства перед третіми особами.
За відсутності кредиторських вимог та з урахуванням тривалої бездіяльності осіб, відповідальних за проведення ліквідації, подальше збереження юридичної особи у стані припинення не має правової мети та призводить до непропорційного обмеження прав позивача.
Також, позивач вважає цей спір корпоративним, оскільки він виник між позивачем та юридичною особою у зв`язку з незавершенням процедури її припинення. 
Законодавство, що підлягає застосуванню. Висновки суду.
Щодо вимоги про зобов`язання державного реєстратора Виконавчого комітету Охтирської міської ради внести до реєстру про припинення відповідача без покладення на позивача обов`язків ліквідатора.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до юрисдикції господарських судів відносяться, у тому числі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Верховний Суд сформував критерії, які необхідно враховувати для визначення спору як корпоративного, а саме:
« 1. Предмет спору та характер спірних правовідносин
Суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, який визначається через зміст та юридичну природу обставин, що склалися (постанови ВП ВС у справах №904/3657/18, №695/2665/16-м, №676/9009/13-ц, 161/17549/17)
2. Суб`єктний склад правовідносин
- Корпоративними є спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи (постанови ВП ВС у справах №921/36/18, №910/8132/19, №804/14471/15, №260/91/19);
- Особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи та має право на участь в управлінні останньою й інші правоможності, передбачені законом і статутом (постанови ВП ВС у справах № 750/3192/14, №509/577/18, № 910/7554/18, № 146/616/15-ц);
- Якщо учасник юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням своїх корпоративних прав, то такий спір є спором про право управління юридичною особою та має ознаки корпоративного (постанови ВП ВС у справах № 904/3657/18, №916/1295/18, №927/97/19).
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Якщо звернення особи до суду за своєю суттю спрямоване на захист корпоративних прав та/або пов`язане із створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, то спір у справі є приватно-правовим та вирішується господарськими судами. (постанови ВП ВС у справах №805/4505/16-а, 826/2778/16)».
У цій справі звернення позивача за своєю суттю не спрямоване на захист корпоративних прав та не пов`язане з припиненням діяльності юридичної особи відповідача, так як питання припинення юридичної особи вже було вирішено судом у 2013 році. Тому спір стосується публічно-правових відносин, а саме - невиконання державним реєстратором вимог Закону щодо порядку проведення реєстраційних дій на підставі рішення суду.
Вимога про зобов`язання державного реєстратора з огляду на вищезазначені приписи ГПК України та судову практику не є такою, що виникла з корпоративних відносин, так як вона направлена не до учасника або юридичної особи відповідача та не пов`язана з питанням про право управління юридичної особи.
Порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій, у тому числі спрощена процедура державної реєстрації припинення юридичної особи на підставі судового рішення про припинення юридичної особи, не пов`язаного з банкрутством, якщо рішення прийнято після 01.07.2004 року, урегульований ст. 25 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань».
У випадку не виконання державним реєстратором вимог зазначеного Закону щодо проведення реєстраційних дій, позивач має право оскаржити дії (бездіяльність) державного реєстратора в порядку адміністративного законодавства.
Тому, вимога про зобов`язання державного реєстратора вчинити дії не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та не має ознак корпоративного спору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Тому, провадження у справі у частині зобов`язання вчинити дії державним реєстратором суд закриває.
Щодо вимоги про зобов`язання ТОВ "Тесля і партнери" не вчиняти дій, що перешкоджають внесенню державним реєстратором запису про припинення юридичної особи.
Вимога у цій частині обгрунтована тим, що ліквідатором відповідача призначений інший учасник товариства, який володіє 60% у статутному капіталі та знаходиться за кордоном. Протягом 13 років ліквідатором не було вчинено дій по завершенню ліквідаційної процедури. Тому, тривале (понад 12 років) незавершення процедури припинення юридичної особи порушує права позивача як учасника товариства, зокрема:
право на припинення участі у товаристві та завершення правовідносин, пов`язаних з участю у ньому;
право на правову визначеність;
право на належне та своєчасне завершення ліквідаційної процедури;
Позивач перебуває у стані правової невизначеності, оскільки юридична особа формально існує у стані припинення, однак процедура її ліквідації не завершена протягом надмірно тривалого строку.
За приписами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, від несених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спря мованих на запобігання правопорушенням.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту ци вільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.
Згідно правової позиції, наведеної в постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначе ним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішен ня про відмову в позові.
В постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 372/270/16-ц висновок про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання ст.13 Конвенції вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне від шкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім цього, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються на ціональним правом.
Положення статті 13 вимагають, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпід ставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьев проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Таким чином, в кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодуван ня.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття "ефекти вний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення меха нізму відновлення, поновлення порушеного права.
Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" ефе ктивний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
В рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
З огляду на наведене, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний під хід суперечитиме принципу верховенства права.
На це вказується, зокрема, й в п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 1 5-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Конституційний Суд України в п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1- 12/2003 наголосив на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України, обрання особою неналежного способу захисту поруше ного права в судовому порядку, який не відповідає як змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і характеру його порушення, а також не призводить до поновлення порушеного права цієї особи, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у по становах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 24.12.2019 у справі №902/377/19).
Отже, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права та забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
У цій справі позивач звернувся, серед іншого, з вимогою зобов`язати відповідача не вчиняти перешкоди державному реєстратору по внесенню запису про припинення юридичної особи.
При цьому також позивач визначає порушення його прав державним реєстратором, що полягає у невчиненні відповідних реєстраційних дій.
Тому, пред`явлення вимоги до ТОВ "Тесля і партнери" не чинити перешкоду державному реєстратору не відновить права позивача, яке він вважає порушеним зі сторони державного реєстратора.
Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не подано жодного доказу та обгрунтування, яким чином саме ТОВ "Тесля і партнери", а не інший учасник товариства, створює перешкоди державному реєстратору.
Таким чином, вимоги позивача у вищезазначеній частині задоволенню не підлягають.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно із ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав,- на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи те, що судом відмовлено в частині задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп. покладаються на позивача.
До того ж, суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду із заявою про часткове повернення судового збору у розмірі 3328 грн 00 коп. у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині зобов`язання державного реєстратора вчинити дії.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесля і партнери", третя особа: Виконавчий комітет Охтирської міської ради Охтирського району Сумської області про зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

2. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 грн 40 коп. покласти на позивача.

3. Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.08.2026.

Суддя | О.Ю. Резніченко