Справа № 560/6715/26
РІШЕННЯ
іменем України

03 серпня 2026 року | м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В. розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бусол-С» до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бусол-С» звернулось в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення.
В обґрунтування позову зазначає, що позивачем до митного оформлення було подано електронну митну декларацію №26UA400040004494U4 щодо ряду товарів, митна вартість яких визначалась за ціною договору (контракту). За результатами перевірки митним органом було прийняте спірне рішення №UA400000/2026/000079/2 від 12.03.2026 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні чи пропуску товарів №UA400040/2026/000178 від 12.03.2026. 
Підставою прийняття спірного рішення відповідач обґрунтовує наявністю розбіжностей, що впливають на правильність визначення митної вартості товарів в частині включення складових митної вартості. Позивач вважає, що митному органу були надані усі необхідні документи, що дозволяли визначити та перевірити усі числові значення складових митної вартості, зважаючи на що прийняті відповідачем акти вважає необґрунтованими.
Ухвалою суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав відзив, у якому у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що митний орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений Митним кодексом України та іншим законодавством України. 
Вказує, що при здійсненні аналізу поданих декларантом документів, митним органом було встановлено, що вони містять розбіжності та не підтверджують усі числові значення складових митної вартості, а заявлений рівень митної вартості ставить під сумнів задекларовану митну вартість товарів. Зважаючи на це, позивачу було запропоновано надати додаткові документи, які б усували виявлені розбіжності і сумніви, однак цього зроблено не було. 
Вважає, що рішення щодо коригування митної вартості окремих товарів та картка відмови є правомірними і обґрунтованими.
Також відповідач подав клопотання, у якому просить розглянути цю справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Клопотання мотивоване необхідністю всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Щодо цього клопотання суд зазначає таке.
Приписами пункту 20 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - це адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Відповідно до частини 2 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно з частиною 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Положеннями частини 1 статті 260 КАС України визначено, що питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Пунктом 2 частини 6 статті 262 КАС України визначено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
З урахуванням наведеного, характеру спірних правовідносин та предмету доказування суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а тому, в задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.
Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність вказаних відповідачем у відзиві на позов тверджень.
Представник Хмельницької митниці подав до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив таке. 
03 листопада 2024 року між позивачем (покупець) та компанією «TAIZHOU KERONG TRADE CO., LTD» (продавець) укладено контракт №1-25 (далі – Контракт).
Пунктом 2.1. Контракту встановлено, що ціна на товар встановлена в іноземній валюті – долар США і розуміється на умовах поставки, що зазначаються в інвойсах на кожну партію товару, якщо інше не буде обумовлено в додаткових угодах до даного Контракту.
Ціна товару визначається на кожну партію та фіксується в інвойсах, які становлять невід`ємну частину Контракту (п. 2.3. Контракту).
Сторонами у п. 4.1 Контракту визначено, що порядок та умови оплати по даному Контракту визначаються сторонами у інвойсах до кожної окремої поставки.
На виконання Контракту здійснено поставку товару згідно інвойсу №2575 від 10.12.2025 на загальну суму 18 260,96 доларів США.
Згідно з інвойсом №2575 від 10.12.2025 поставка здійснювалась на умовах «Інкотермс» 2020 – CIF Gdansk.
Доставка товару здійснено позивачем за власний рахунок, згідно договору про транспортно-експедиторське обслуговування №Б1.1 від 10.12.2024 укладеним з ТОВ «Ламан Шипінг».
Вартість доставки товару до митного кордону України становила: 137 158,80 грн., що підтверджується довідкою про транспортні витрати №499583 від 27.02.2026.
У вартість транспортування входять: портові витрати, вантажно - розвантажувальні роботи. Страхування не проводилось.
12.03.2026 з метою митного оформлення поставленого товару, позивачем складено та подано до Хмельницької митниці (далі по тексту – відповідач) електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №26UA400040004494U4.
Митна вартість товару визначена за ціною Контракту (основним методом) в розмірі 940 231,98 грн. До складових митної вартості включено ціну товару – 803 073,19 грн. (18 260,96 доларів США (графа 22 МД №26UA400040004494U4*43,9776 грн./1 долар США), також, відповідно до вимог МК України до митної вартості товару включено вартість послуг з транспортування товару, які здійснюються до митної території України в розмірі 137 158,80 грн.
На підтвердження заявлених відомостей про митну вартість до ЕМД №26UA400040004494U4 додано (графа 44 Декларації): контракт №1-25 від 03.11.2024; додаткова угода №1 від 08.07.2025 до Контракту №1-25; додаткова угода №2 від 01.09.2025 до Контракту №1-25; інвойс (Invoice) №2575 від 10.12.2025; декларація про походження товару (Declaration of origin) №2575 від 10.12.2025; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №Б1.1 від 10.12.2024; довідка про транспортні витрати №499583 від 27.02.2026; рахунок-фактура LS-4723320 від 27.02.2026; коносамент 262906740 від 15.12.2025; міжнародна товаро-транспортна накладна (CMR) №499583 від 10.03.2026 ; довіреність б/н від 16.12.2024.
12.03.2026 відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA400040/2026/000178 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA400000/2026/000079/2 в сторону збільшення за резервним методом.
В рішенні про коригування митної вартості товарів №UA400000/2026/000079/2 від 12.03.2026 неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості відповідач обґрунтовує наявністю розбіжностей, що впливають на правильність визначення митної вартості товарів в частині включення складових митної вартості, зокрема:
- заявлений рівень митної вартості товарів № 1, 2, 3, 4, 5, 6 не відповідає мінімальному рівню, за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби;
- до митного оформлення не надано «підтвердження товару», замовлення, проформу-інвойс, копію митної декларації країни відправлення, передбачені пунктами 1.1, 1.2, 1.4 зовнішньоекономічного контракту;
- відповідно до зовнішньоекономічного контракту ціна товару включає вартість упаковки, тари, маркування, завантаження, митного експортного оформлення товару, натомість в рахунку-фактурі вказана вартість також включаючи доставку, тобто подані документи суперечать один одному та ставлять під сумнів достовірність наведеної в них інформації;
- особа, яка надає інформацію про вартість перевезення автомобільним транспортом не відповідає особі, яка здійснює перевезення, що свідчить про наявність експедиційної винагороди експедитора, яка передбачена рахунком на перевезення, однак, не включена до складових митної вартості товарів;
- заявлені умови поставки передбачають страхування товару, однак в поданих документах, в тому числі, рахунку-фактурі визначено вартість товару та доставку, без врахування страхування вантажу, що не дає можливості пересвідчитись у повноті включення усіх складових митної вартості; 
- витрати на транспортування до митного кордону України нижчі, ніж витрати на транспортування після ввезення, що ставить під сумнів достовірність включення складових митної вартості товарів таких як транспортування, оскільки відповідно до довідки про транспортні витрати, вартість перевезення вантажу за 1 км до кордону України нижча ніж вартість після кордону (тариф на перевезення до кордону складає 89,53 грн/км, після кордону України 113,20 грн/км);
- наявні розбіжності в частині умов оплати за товар, а саме, відповідно до додаткової угоди №2 до контракту, умови оплати визначаються в інвойсі. Поданим інвойсом передбачена оплата протягом 180 днів від дати інвойсу, однак це не відповідає п. 3.1 додаткової угоди № 2 де передбачено, що поставка товару повинна бути здійснена не пізніше 90 днів з моменту оплати авансового платежу, натомість банківських платіжних документів, які б підтверджували авансову оплату за товар до митного оформлення не подано; 
- подані додаткові угоди до зовнішньоекономічного контракту не містять підпису продавця, передбаченого формою документа, що може свідчити про те, що дані документи не узгоджені сторонами договору; 
- подані до митного оформлення документи не містять усіх, визначних частиною 10 статі 58 МКУ, числових значень складових митної вартості, а саме, належним чином підтвердженої вартості страхування, експедиційної винагороди.
Вважаючи оскаржувані рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 2 Митного кодексу України встановлено, що відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Згідно з частиною першою статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів, відповідно до частини першої статті 52 Митного кодексу України, здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Приписами частин четвертої, п`ятої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до положень частин першої, другої, третьої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з частиною 3 статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та / або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів, згідно з частиною першою статті 54 Митного кодексу України, здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини п`ятої статті 54 Митного кодексу України митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право митниці витребувати додаткові документи у декларанта з метою вчинення дій, спрямованих на визначення дійсної митної вартості товарів, виникає за наявності у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості декларантом. При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Встановивши відсутність достатніх відомостей, які підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі №21-498а15 та Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.
Суд враховує, що позивач надав усі документи, наведені у частині другій статті 53 Митного кодексу України, які містили числові показники ціни товару.

Щодо рівня митної вартості товару за яким здійснювалось митне оформлення подібних товарів на інших митницях Держмитслужби, то суд зазначає таке.
За правилами ч.6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах (постанови ВС від 27.04.2020 року по справі №140/804/19, від 11.06.2020 року по справі №815/5464/16, від 30.04.2020 року по справі №820/231/16, від 31.03.2020 року, від 19.03.2020 року по справі №808/4127/15).
Суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості товарів.

Щодо необхідності надання до митного оформлення додаткових документів, суд зазначає наступне.
Частина 2 ст. 53 МК України містить перелік документів, які підтверджують митну вартість товару.
Частиною 3 ст. 53 МК України, визначено перелік додаткових документів, які надаються у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Позивачем подано до митного органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості поставленого товару.
Документи містили аналогічні числові показники митної вартості товару, не містили розбіжностей та давали митному органу можливість перевірити заявлену митну вартість.
Щодо підтвердження товару та замовлення, то суд зазначає таке. 
Таких документів як «підтвердження товару» та «замовлення» не визначено у переліку документів зазначених у ч.2-4 ст.53 МКУ, тож у розумінні ст. 53 МК України не є документами, що підтверджують митну вартість товару.
Окрім цього, пункти 1.1, 1.2, 1.4 зовнішньоекономічного контракту №1-25 від 03.11.2025 не містять інформації, що замовлення має бути сформовано, як окремий письмовий документ.
Тому твердження відповідача про те, що відсутність «підтвердження товару» та «замовлення» є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості суперечить ч. 2 ст. 53 МК України.
Згідно з ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Проформа-інвойс за своєю правовою природою є попереднім рахунком, що виписується як пропозиція (оферта), або як рахунок на передоплату в рамках зовнішньоекономічної операції, що передбачає попередні платежі. У відповідності до п.3 ч.2 ст.53 МК України проформа інвойс подається до митного оформлення винятково у випадку якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу. Тобто, законодавцем альтернативно визначено документи, які мають бути подані декларантом до митного оформлення в залежності від умов проведення оплати.
Аналогічної правової позиції дотримується також Вищий адміністративний суд України (рішення: від 11.08.2016 року № К/800/41236/15, від 23.06.2016 № К/800/50958/15).
Оскільки декларований товар є об`єктом купівлі-продажу позивачем долучено до документів під час здійснення митного оформлення інвойс №2575 від 19.12.2025.
Зважаючи на вищевикладене ненадання позивачем вказаних додаткових документів не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки вартість повністю підтверджується поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами.
Відповідачем у свою чергу в рішенні про коригування митної вартості не зазначається які саме розбіжності та у яких документах викликали сумніви, що у свою чергу не давали йому можливість встановити достовірність заявленої позивачем митної вартості товару.

Щодо складових вартості товару, то згідно з п.2.4 Контракту №1-25 від 03.11.2024 ціна товару включає вартість упаковки, тари, маркування, завантаження, митного експортного оформлення товару. Тара і упаковка не підлягають поверненню.
Пунктом 3.1 Контракту №1-25 від 03.11.2024 передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах, що вказується в Інвойсах на кожну партію товару, відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення торговий термінів «Інкотермс» (у редакції 2020).
Інвойсом №2575 від 10.12.2025 визначено умови поставки CIF Gdansk. 
Умови поставки товару згідно з міжнародними правилами Інкотерс 2020 - CIF (Cost, Insurance and Freight) вартість, страхування і фрахт. Продавець бере на себе організацію доставки аж до порту призначення, тоді як покупець просто приймає вантаж. При цьому ризики переходять у момент, коли товар знаходиться на борту в порту відправлення.
Пункт 2.4 Контракту визначає складові ціни товару які в незалежності від умов поставки включаються до ціни, однак не обмежує сторони у включенні до ціни інших витрат залежно від погоджених умов поставки, що прямо випливає із системного тлумачення положень Контракту у взаємозв`язку з пунктом 3.1.
Отже, включення до вартості товару витрат на доставку відповідно до умов повністю узгоджується з положеннями Контракту та міжнародними правилами Інкотермс 2020.

Щодо особи, яка здійснювала перевезення. З метою доставки товару позивачем залучено експедитора – ТОВ «Ламан Шипінг» за договором №Б1.1 від 10.12.2024.
Задля належного виконання зобов`язань за договором транспортного експедирування №Б1.1 від 10.12.2024 експедитор – ТОВ «ЛАМАН ШИПІНГ» залучив перевізника – ТОВ «SOIT».
В наданій до митного оформлення автотранспортній накладній (CMR) №499583 від 10.03.2026 у графі №23 зазначено ТОВ «SOIT».
Залучення до перевезення третіх осіб, з якими позивачем не укладено прямого договору перевезення, не суперечить умовам законодавства України. А здійснення перевезення товару особою, відмінною від тієї, з якою укладено договір, не впливає на митну вартість товару.

Щодо страхування вантажу. Відповідно до інвойсу №2575 від 10.12.2025 товар постачається на умовах CIF (Incoterms 2020).
Відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України, у такому випадку митна вартість товару не підлягає збільшенню на суму витрат на доставку чи страхування.
Таким чином, укладення зовнішньоекономічного контракту на умовах CIF означає, що витрати на транспортування та страхування товару покладаються на продавця та включаються до ціни товару.
Зазначене підтверджується інвойсом №2575 від 10.12.2025, яким розмежовано: вартість доставки – 3 500 дол. США та вартість товару – 14 760,96 дол США.
Вартість товару разом з доставкою становить: 18 260,96 дол США.
Відтак, страхування є складовою вартості доставки, яка включалась до вартості товару та включена до складових митної вартості товару.

Щодо вартості транспортування до кордону та після. Зауваження митного органу про те, що витрати на транспортування до митного кордону нижчі, ніж витрати на транспортування після ввезення, є оціночним твердженням та стосується питання ціноутворення, а не складових митної вартості товарів.
Для підтвердження вартості транспортування до митного оформлення позивачем надано довідку про транспортні витрати №499583 від 27.02.2026, та рахунок-фактуру №LS-4723320 від 27.02.2026.
Відповідно до вказаних документів вартість міжнародного автоперевезення за межами держаного кордону до п/п Ягодин становить: 64 861,80 грн. Вартість міжнародного автоперевезення по території України становить: 43 241,20 грн.
Суд зазначає, що перевізник вправі сам формувати ціноутворення того чи іншого перевезення з врахуванням відстані та інших необхідних характеристик. 
Натомість, відповідачем не надано доказів на підтвердження існування сумнівів чи невідповідностей у документах, які підтверджують вартість перевезення.

Щодо умов оплати товару. Відповідно до пункту 4.1 Контракту порядок та умови оплати по даному Контракту визначаються сторонами у інвойсах до кожної окремої поставки. Оплата здійснюється в іноземній валюті – долар США «US dollar».
Відповідно до умов зазначених в інвойсі №2575 від 10.12.2025 оплата за товар здійснюється протягом 180 днів з дати виставлення рахунку.
На момент митного оформлення, товару згідно інвойсу №2575 від 10.12.2025 не був оплачений позивачем, строк оплати поставленого товару не сплинув.
Суд звертає увагу на те, що сторони договору самостійно визначають умови оплати в межах договірних зобов`язань, наявність таких положень не може свідчити про розбіжності, які впливають на виконання контракту.

Щодо підпису продавця на додаткових угодах до контракту №1-25 від 03.11.2024, то суд зазначає про те, що відсутність окремого рукописного підпису продавця на додаткових угодах не може розцінюватися як відсутність їх погодження, оскільки проставлення печатки є достатнім та належним способом засвідчення волевиявлення сторони відповідно до застосовної ділової практики.
Надані до митного оформлення зовнішньоекономічницй договір з додатками підтверджують фактичне прийняття сторонами умов контракту та їх добросовісне виконання
У свою чергу митним органом не наведено жодних доказів того, що продавець заперечує проти змісту таких угод або не визнає їх чинність, що виключає можливість формування припущень про їх неузгодженість.

Щодо складових митної вартості. У відповідності до ч. 10. ст.58 МК України митна вартість товарів включає в себе ціну, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, а також додаткові витрати, якщо вони не включені до ціни, такі як: витрати на транспортування до митного кордону, страхування та інші витрати.
При визначенні митної вартості товару у розмірі – 940 231,98 грн. позивачем включено наступні складові: вартість товару – 803 073,19 грн. (графа №22 ЕМД №26UA400040004494U4), що підтверджується інвойсом №2575 від 10.12.2025.
Транспортування до митного кордону України у розмірі – 137 158,80 грн., що підтверджується довідкою про транспортні витрати №499583 від 27.02.2026 наданою експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» та включає в себе: міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України до п/п Ягодин вартістю – 64 861,80 грн.; транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України до п/п Ягодин вартість якого становить – 72 297,00 грн..
У вартість транспортування входять портові витрати, вантажно - розвантажувальні роботи.
Страхування вантажу на етапі перевезення з порту Gdansk до митно - пропускного пункту Ягодин не проводилось.
Додатково на підтвердження вартості перевезення надаємо до суду акт наданих послуг №ЛШ00-003271 від 16.03.2026 та платіжну інструкцію, що підтверджує їх оплату №У1174-26 від 16.03.2026 (до митного оформлення вказані документи не подавались, оскільки не були складені).
Інших витрат, що включаються до складових митної вартості товару позивач не поніс.
Таким чином, з метою підтвердження вартості доставки товару до митної території України позивачем було надано до митного оформлення документи, які чітко та однозначно підтверджував вартість доставки товару.

Щодо експедиторської винагороди, то для підтвердження вартості транспортування товару до митного оформлення позивачем надано довідку про транспортні витрати №477132 від 19.09.2025 та рахунок-фактуру №LS-4679772 від 19.09.2025 р.
Відповідно до вказаних документів вартість транспортно-експедиторського обслуговування за межами державного кордону яке здійснювало ТОВ «Ламан Шипінг» становить – 14 327,76 грн.
Рахунком-фактурою №LS-4679772 від 19.09.2025 окремо виділено експедиторську винагороду у розмірі 1 050,00 грн., та віднесено до послуг наданих на території України.
Статтею 1 ЗУ «Про транспортно-експедиторську діяльність» (далі – Закон) визначено, що транспортно-експедиторська діяльність – підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Стаття 8 Закону містить перелік видів транспортно-експедиторських послуг, що надаються експедиторами за дорученням клієнтів, який є відкритим і завершується абзацом: «надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно- експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству».
Згідно зі статтею 9 Закону за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.
Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
При цьому у плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Наведені норми свідчать, що транспортно-експедиторські послуги є допоміжними та супутніми послугами під час транспортування товарів, при цьому вони не є складовою цього процесу, а плата експедитору за послуги з організації та забезпечення перевезень не є частиною витрат на транспортування товарів.
Оскільки позивач є резидентом України, відповідно до вказаної норми місцем надання транспортно-експедиторських послуг є Україна.
З огляду на те, що складовою митної вартості є витрати на транспортування товарів до місця ввезення на митну територію України, включення до митної вартості товарів плати за транспортно-експедиційні послуги буде суперечити пункту 5 частини 10 статті 58 МК України.
Жодних розбіжностей чи наявні ознаки підробки у документах, які підтверджують вартість транспортування, відповідачем не виявлено.
Щодо умов оплати фрахту, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України, декларант подає митному органу «транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Таким чином, закон вимагає підтвердження саме розміру транспортних витрат, а не моменту чи способу їх оплати.
З метою підтвердження транспортних витрат в тому числі вартості міжнародного морського перевезення (фрахту) позивачем до митного оформлення надано довідку про транспортні витрати №477132 від 19.09.2025 та рахунок-фактуру №LS-4679772 від 19.09.2025 р. видані Експедитором - ТОВ «Ламан Шипінг».
Відповідно до вказаних документів вартість міжнародного морського перевезення (фрахту) становить: 207 060,00 грн.
Верховний Суд в постановах від 31.05.2019 у справі №804/16533/14, від 07.07.2023 у справі №803/718/17 наголосив, що якщо закон не визначає доказ (докази), винятково яким (-ми) має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами.
Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими має підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, отже, подані позивачем на підтвердження транспортних витрат довідка та рахунок є належним доказом їх понесення.
Суд звертає увагу, що умови оплати мають суто договірний характер та жодним чином не впливають на числове значення транспортних витрат, що включаються до митної вартості товару, оскільки не змінюють вказаних числових показників вартості перевезення зазначених у калькуляційних документах.
Щодо вартості транспортування до кордону та в межах України, то зауважень митного органу про те, що витрати на транспортування до митного кордону нижчі, ніж витрати на транспортування після ввезення, є оціночним твердженням та стосується питання ціноутворення, а не складових митної вартості товарів.
Згідно з п. 5 ч. 10 десятої ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Перевезення товару до митного кордону України, Рава-Руська здійснювалось ТОВ «Ламан Шипінг» на підставі договору про транспортно-експедиторське обслуговування №Б1.1 від 10.12.2025 р.
У відповідності з наданими до митного оформлення довідкою про транспортні витрати №477132 від 19.09.2025 та рахунком-фактурою №LS-4679772 від 19.09.2025 р. вартість міжнародного автоперевезення:
- за межами державного кордону до п/п Рава-Руська становить: 60 000,00 грн;
- по території України становить: 34 872,24 грн.
Додатково на підтвердження вартості перевезення позивачем надано акт наданих послуг №ЛШ00-012812 від 16.10.2025 р. та платіжну інструкцію, що підтверджує їх оплату №У1371-25 від 16.10.2025 р. (як зазначає позивач до митного оформлення не надавались, оскільки не були складені).
Вказані документи містять аналогічні числові показники вартості транспортування.
Натомість відповідачем не надано доказів на підтвердження існування сумнівів чи невідповідностей у документах, які підтверджують вартість перевезення.
Щодо складових митної вартості, то суд зазначає таке.
У відповідності до ч. 10. ст.58 МК України митна вартість товарів включає в себе ціну, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, а також додаткові витрати, якщо вони не включені до ціни, такі як: витрати на транспортування до митного кордону, страхування та інші витрати.
При визначенні митної вартості товару у розмірі – 771 442,73 грн. позивачем включено наступні складові:
- вартість товару – 490 054,97 грн. (графа №22 ЕМД №25UA400040024150U0), що підтверджується інвойсом №2545 від 25.07.2025;
- транспортування до митного кордону України у розмірі – 281 387,76 грн., що підтверджується довідкою про транспортні витрати №477132 від 19.09.2025 р. наданою експедитором ТОВ «Ламан Шипінг» та включає в себе: міжнародне морське перевезення за маршрутом Yantian, China – Gdansk, Poland вартістю – 207 060,00 грн.; транспортно-експедиторське обслуговування за межами державного кордону України до п/п Рава-Руська вартість якого становить – 14 327,76 грн.; міжнародне автоперевезення за межами державного кордону України до п/п Рава-Руська вартістю – 60 000,00 грн.
У вартість транспортування входять вантажно - розвантажувальні роботи. Страхування вантажу не проводилось. Інших витрат, що включаються до складових митної вартості товару позивач не поніс.
Отже, з метою підтвердження вартості доставки товару до митної території України позивачем було надано до митного оформлення документи, які чітко та однозначно підтверджували вартість доставки товару.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, згідно з частиною першою статті 57 Митного кодексу України, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Разом із тим, відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Митний орган у своєму рішенні зазначає, що митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (стаття 59 та 60 МКУ) з підстав відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні товари, що були оформлені у митному відношенні.
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач використав виключно інформацію з бази даних митного органу, тобто при винесенні спірного рішення відповідач керувався не документами, поданими декларантом до митного оформлення, а на вже наявну в митного органу цінову інформацію.
Разом з тим, необхідно зазначити, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватись як заниження декларантом митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №814/2172/16.
Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації митниці, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено.
Сам факт здійснення митного оформлення подібних товарів за митною вартістю, що є більша заявленої декларантом, не може бути безумовною підставою для коригування відповідачем митної вартості товару.
Як уже було зазначено, для митного оформлення імпортованого товару позивач надав документи, що передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України.
При цьому, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
У свою чергу відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей в частині вартості товару, ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за ці товари.
Крім того, посилання відповідача на заниження позивачем митної вартості товару суд відхиляє, оскільки формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості подібних товарів не може вважатися заниженням митної вартості і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі №821/1050/17.
Суд також вказує на висновок Верховного Суду, який відповідає сталій практиці, викладений у постановах від 09.10.2018 у справі №826/24835/15, від 24.01.2019 у справі №820/636/17, від 21.01.2020 у справі №812/2336/14, від 13.02.2020 у справі №810/1175/16, від 26.01.2021 у справі №826/13892/16, відповідно до якого інформація про вищу митну вартість ідентичних товарів не є перешкодою для визначення митної вартості товару на підставі укладеного між сторонами договору, оскільки в інформаційній базі відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо можливих судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення.
Враховуючи викладене, оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення прийняті митним органом без урахування усіх обставин та без дотриманням норм чинного законодавства, тому є протиправними та підлягають скасуванню.
За нормами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 5324,80 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Хмельницької митниці про коригування митної вартості товарів №UA400000/2026/000079/2 від 12.03.2026.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Хмельницької митниці №UA400040/2026/000178 від 12.03.2026.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бусол-С» судові витрати в розмірі 5324 (п`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Хмельницької митниці. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: | Товариство з обмеженою відповідальністю «Бусол-С» (вул. Київська, 12А, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46023 , код ЄДРПОУ - 44154550)
Відповідач: | Хмельницька митниця (вул. Пілотська, 2, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29010 , код ЄДРПОУ - 43997560)

Головуючий суддя | | Я.В. Драновський