Справа № 490/1898/26
н\п 2/490/2517/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2026 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
Головуючого судді Шолох Л.М.,
за участі секретаря Шведюк Д.О.,
за відсутності сторін,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, - 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1», в якому з урахування уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в сумі 26 320,24 грн; компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 48 122,00 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, що станом на 04 серпня 2026 року становить 211 736,80 грн.; зазначити в рішенні суду про нарахування індексу інфляції та 3% річних на суму боргу до моменту виконання рішення суду.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що під час звільнення з посади 09 лютого 2026 року їй не було виплачено заробітну плату у повному розмірі. Відповідачем під час розрахунку сум, які підлягають виплаті позивачу не враховано, що за період роботи позивачка мала невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки та їй за ці дні повинна бути виплачена компенсація. Враховуючи те, що ці виплати відповідачем здійснені не були, на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку. 
Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 06 березня 2026 року для розгляду справи визначено головуючого суддю Шолох Л.М,
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2026 року відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України відкрито спрощене позовне провадження.
Відповідач, правом подачі відзиву не скористався, його представник бажання брати участь у судовому засіданні не виявив.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено таке.
Позивач ОСОБА_1 з 22 березня 2023 року працювала в ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на посаді лікаря загальної практики-сімейного лікаря.
Наказом ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» від 09 жовтня 2023 року № 32-к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади на підставі а.6 ст.32 Кодексу законів про працю України.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2025 року у справі № 490/10970/23 задоволено позов ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря загальної практики сімейного лікаря в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв – 1».
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв – 1», на користь ОСОБА_1 заробітну плату за липень 2023 року в сумі 14 609,67 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв – 1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 607540,25 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв – 1» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41500 грн. Стягнуто середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 607540,25 грн. та заробітної плати в розмірі 14 609,67 грн. провести з вирахуванням встановлених податків та зборів. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати за липень 2023 року та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один календарний місяць. Вирішено питання про розподіл удових витрат.
За результатами апеляційного провадження постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2026 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» – задовольнити частково. Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати за липень 2023 року скасувано та ухвалено в цій частині нове судове рішення. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» про стягнення заборгованості по заробітній платі – відмовлено. Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінено, зменшивши розмір стягнення з 607 540 (шістсот сім тисяч п`ятсот сорок) грн. 25 коп. до 431 866 (чотириста тридцять одна тисяча вісімсот шістдесят шість) грн. 10 коп. Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь держави судового бору змінено, зменшивши розмір стягнення з 7 286 (сім тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 60 коп. до 5 529 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 86 коп. Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1» на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті витрат на професійну правничу допомогу змінено, зменшивши розмір стягнення з 41 500 (сорок одна тисяча п`ятсот) грн. до 29 498 (двадцять дев`ять тисяч чотириста дев`яносто вісім) грн. 20 коп. В іншій частині рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 12 вересня 2025 року – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 травня 2026 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Капінус Андрій Анатолійович, задовольнити.Постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2026 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат скасувати, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2025 року у зазначеній частині залишити в силі.Додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 30 січня 2026 року скасувати.Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Капінус Андрій Анатолійович, про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити.
Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» від 06 лютого 2026 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді лікаря загальної практики – сімейного лікаря Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1».
Наказом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» від 09 лютого 2026 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади лікаря загальної практики – сімейного лікаря Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв-1».
Відповідно до повідомлення про суми нараховані та виплачені працівникові при звільненні ОСОБА_1 нараховано всього 32821 грн 68 коп., з яких заробітна плата основна 1575 грн 00 коп., компенсація за невикористані дні щорічної відпустки (48к. днів): 41 050 грн 56 коп. Податок на доходи фізичних осіб (18%) 7672 грн 60 коп., військовий збір (5%) 2131 грн 28 коп. Як зазначає позивач суму у розмірі 32 821 грн 68 коп. вона і отримала під час звільнення.
Представником позивача ОСОБА_2 на адресу відповідача направлено лист з проханням здійснити нарахування та виплату компенсації за 8 днів недорахованої щорічної основної відпустки та за 40 днів невикористаної додаткової соціальної відпустки на дітей (Світлани 02 лютого 2017 року народження, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за 2023-2026 роки. Відповіді на таке звернення позивач від відповідача не отримала.
Вважаючи, що під час звільнення ОСОБА_1 отримала кошти не у повному обсязі, позивач звернулася до суду із цим позовом до суду. 
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Відповідно до частини першої статті 82 КЗпП України до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються: 1) час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка; 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу), крім випадків, коли за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігалися місце роботи і посада на підприємстві на час призову; 3) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому надавалося матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, за винятком відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 4) час, коли працівник фактично не працював, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому не виплачувалася заробітна плата у порядку, визначеному статтями 25 і 26 Закону України "Про відпустки", за винятком відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку; 5) час навчання з відривом від виробництва тривалістю менше 10 місяців у закладах професійної освіти; 6) час навчання новим професіям (спеціальностям) осіб, звільнених у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників; 6-1) час, коли працівник, стосовно якого згідно із Законом України "Про соціальний і правовий захист осіб, стосовно яких встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та членів їхніх сімей" встановлено факт позбавлення особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, фактично не працював у зв`язку з позбавленням особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, але за ним зберігалося місце роботи (посада) і йому не виплачувалася заробітна плата; 7) інші періоди роботи, передбачені законодавством.
За наявними у справи доказами судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 у період з 22 березня 2023 року до 10 лютого 2026 року перебула у трудових відносинах з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» та обіймала посаду лікаря загальної практики – сімейного лікаря (з 06 лютого 2026 року позивача поновлено на посаді за рішення суду). З посади позивач звільнена за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та під час звільнення отримала 821 грн 68 коп. 
Отже, починаючи з 06 лютого 2026 року до 09 лютого 2026 року позивач працювала в Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» 2 роки 4 місці, а кількість днів щорічної основної відпустки за цей період складає 56 днів. Під час розгляду справи № 490/10970/23 встановлено, що середньоденний розмір заробітної плати позивача складає 1203,00 грн (Верховним Судом скасовано рішення суду апеляційної інстанції та залишено в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва). Відтак, обрахунок компенсації за невикористану частину відпустки має проводитися виходячи із цієї суми.
Отже, розмір компенсації за невикористану частину відпустки 48 календарних днів має складати 48х1203,00 грн = 57 744,00 грн. Відповідачем здійснено виплату такої компенсації у розмірі 41 050 грн 56 коп. Отже, сума яка має бути сплачена на користь позивача за ці дні невикористаної відпустки складає 16 695 грн 84 грн (57 744,00 грн - 41 050 грн 56 коп).
Крім того, на користь позивача підлягає стягненню і сума компенсації за невикористану частину відпустки за 8 днів у сумі 9 624 грн 40 коп. (1203 грн 00 коп. х 8). Суд погоджується з доводами позивача про те, що загальна сума компенсації за невикористану частину відпустки яка підлягає стягненню на користь позивача складає 26 320 грн 24 коп.
Щодо компенсації за невикористану відпустку додаткової відпустки, то суд зазначає таке.
Відповідно до 182-1 КЗпП України одному з батьків, який має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).
З матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (9 років) та ОСОБА_6 19.06.2014 року (12 років). Отже, виходячи із приписів статті 182-1 КЗпП України позивач ОСОБА_1 має право на додаткову відпустку як особа, яка має двох та більше неповнолітніх дітей віком до 15 років, тривалість якої за період її роботи, становить 40 днів. Під час звільнення позивача компенсація за ці невикористані дні додаткової відпустки позивачу не виплачена. За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути 48 122 грн 00 коп. (40х1203 грн 05 коп.). 
Стаття 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Враховуючи, що відповідачем не виплачено суми компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку під час звільнення, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період шести місяців, тобто з 10 лютого 2026 року до 10 липня 2026 року, у сумі 211 736 грн 80 коп. (1203 грн 00 коп.х176).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність його задоволення. 
Відповідно до стаття 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а саме судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп.
Також з відповідача на користь позивача слід стягнути суму витрат на правничу допомогу у сумі 14 500 грн 00 коп., що підтверджується наявними у справі договором про надання правничої допомоги від 11 лютого 2026 року, актом виконаних робіт №1/3 від 06 березня 2026 року, квитанцією про сплачу за послуги з правової допомоги.
Відповідно до частини десятої статті 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу (частини одинадцята статті 265 ЦПК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи зазначені приписи суми коштів стягнуті за цим рішенням суду підлягають виплаті з урахуванням 3% річних та індексу інфляції до моменту виконання рішення суду.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки в сумі 26 320 грн 24 коп. без вирахування обов`язкових податків та зборів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у сумі 48 122 грн 00 коп. без вирахування обов`язкових податків та зборів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 211 736 грн 80 коп. без вирахування обов`язкових податків та зборів. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подачу позову до суду у сумі 1331 грн 20 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 14 500 грн 00 коп. 
Стягнення за цим рішення коштів на користь ОСОБА_1 здійснювати з нарахуванням індексу інфляції та 3% річних до моменту виконання рішення суду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв -1», м. Херсон, проспект 200- річчя Херсону, буд. 24г, ЄДРОПУ 43561851.

Суддя           Л.М. Шолох