ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 564/2802/26 
10 вересня 2026 року 
м.Костопіль
Костопільський районний суд Рівненської області у складі:
головуючий суддя Левчук В.В.
секретар судового засідання Ковальська А.А.
позивача – не з`явився
відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Костопільського районного суду Рівненської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №564/2802/26 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 02 жовтня 2025 р. ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 кошти в розмірі 13000 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написала розписку. Розписка містить дату складання 02 жовтня 2025 року, дату отримання коштів 02 жовтня 2025 року, дату повернення коштів до 15 листопада 2025 року та підпис відповідача поряд з її прізвищем та ініціалами. Станом на момент звернення до суду кошти позивачу не повернуті. 
На підставі наведеного просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 13000 доларів США.
Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подав.
Дослідивши матеріали справи щодо належного повідомлення відповідача про час, дату та місце судового засідання, суд дійшов таких висновків. Відповідач зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі та має зареєстрований електронний кабінет. Судова повістка про виклик до суду була доставлена до електронного кабінету відповідача, а отже, останній належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.
З огляду на викладене, оскільки суд вжив усіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, а останній не скористався своїм правом на подання відзиву чи участь у засіданні, суд вбачає законні підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до статті 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.
02 жовтня 2025 р. ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 кошти в розмірі 13000 доларів США. На підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написала розписку про те, що вона позичила 02 жовтня 2025 року тринадцять тисяч доларів США (13000 доларів США) у ОСОБА_1 . Розписка містить дату складання – 02 жовтня 2025 року, дату отримання коштів – 02 жовтня 2025 року, дату повернення коштів – до 15 листопада 2025 року та підпис відповідача поряд з її прізвищем та ініціалами.
Згідно інформації про офіційний курс гривні щодо іноземних валют на дату 08 липня 2026 року, яку отримано з офіційного інтернет сайту Національного Банку України, офіційний курс гривні відносно долара США становить: 44,5098 гривень за 1 долар США.
Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав повністю, надав у власність позичальнику грошові кошти.
Відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором позики належним чином не виконав, грошові кошти позикодавцю станом на подачу позовної заяви до суду – не повернув.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Разом з тим, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг певної грошової суми, так і дати її отримання.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.
Згідно з доданою до матеріалів справи розпискою, яка написана власноруч відповідачем та скріплена його підписом, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 13000 доларів США, які зобов`язалася повернути до 15.11.2025.
Враховуючи наведене, та встановивши, що договір позики укладений у належній письмовій формі, факт отримання позики у розмірі 13000 доларів США відповідачем не спростований; враховуючи, що відповідачем не надано доказів повернення боргу позивачу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 02.10.2025 в сумі 13000 доларів США.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено 5786,27 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.07.2026 року.
Враховуючи наведене та задоволення позову у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню у повному розмірі за рахунок відповідача.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то суд враховує наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи та відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України покладаються , у разі задоволення позову – на відповідача.
Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн, суд зазначає, що на підтвердження таких витрат позивачем надано лише ордер адвоката, який підтверджує повноваження представника, однак не підтверджує розмір наданої професійної правничої допомоги. Доказів на підтвердження укладення договору про надання правничої допомоги, погодженого розміру гонорару, обсягу виконаних адвокатом робіт та їх вартості, позивачем суду не надано, у зв`язку з чим визначити розмір витрат, що підлягає розподілу між сторонами, не вбачається можливим. За таких обставин вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн задоволенню не підлягає.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню. 
Керуючись стст.4, 13, 141, 258, 259, 264, 265, 352-356 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – задоволити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 13000 /тринадцять тисяч/ доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 5786,27 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Костопільським районним судом Рівненської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про позивача: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відомості про відповідача: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного заочного судового рішення – 10.09.2026.

Суддя | В. В. Левчук