Справа № 510/300/26
Провадження № 2/510/1728/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 липня 2026 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;
-за участю секретаря Березенко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа – ОСОБА_3 ) про визнання права власності, - 

В С Т А Н О В И В:
Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.
Третя особа – ОСОБА_3 будь-яких заперечень щодо позову не надала, просила про розгляд справи без її участі. 
Представник позивачки ОСОБА_1 – ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив про розгляд справи без його участі.
В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості гаражу від 18.02.2026р.; копія технічного паспорту на гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 ; копія рішення виконкому Ренійської міської ради від 30.07.2004р. №363 «Про надання дозволу ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на підготовку матеріалів попереднього узгодження для передачі безоплатно земельних ділянок у власність під забудову індивідуальних гаражів»; копія висновку №20 від 05.08.2004р. по відведенню земельної ділянки під будівництво; копія висновку від 05.08.2004р. Ренійськогорайонного відділу земельних ресурсів щодо вибору земельних ділянок громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 під будівництво індивідуальних гаражів; копія розпорядження виконкому Ренійської міської ради від 02.08.2004р. «Про створення комісії по вибору земельних ділянок громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_2 під будівництво індивідуальних гаражів»; копія висновку по земельній ділянці гаражів від 04.08.2004р.; копія розписки ОСОБА_2 від 26.09.2011р.; копія довідки КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» Ренійської міської ради від 15.05.2026р. №48; протокол опитування особи – ОСОБА_3 за її згодою від 18.02.2026р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до даних довідки КП «Ренійське БТІ» Ренійської міської ради від 15.05.2026р. №48 гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 , належав відповідачу. 
26.09.2011р. за письмовою розпискою відповідач взяв у третьої особи – ОСОБА_3 у борг грошові кошти в сумі 17600 грн. (2200 доларів США), які зобов`язався повернути до 10.10.2011р. В якості забезпечення виконання боргового зобов`язання ОСОБА_2 залишив в заставі недобудований гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 . У передбачений розпискою час ОСОБА_2 свій борговий обов`язок не виконав, гроші ОСОБА_3 не повернув, на рахунок повернення грошей до ОСОБА_3 перейшов у власність гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_3 стала фактичним власником вищевказаного гаража, документально належне право власності на нього вона не оформила. 
У 2013 р. позивачка домовилась із ОСОБА_3 (нині третьою особою) про купівлю-продаж гаража № НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_1 . Тоді ж, позивачка передала ОСОБА_3 гроші у рахунок вартості придбаної нерухомості, а ОСОБА_3 передала ключі від гаража та сам гараж в натурі. З того часу позивачка доглядає за гаражем, використовує його за призначенням (зберігає там свій транспортний засіб), фактично, відкрито володіє нерухомістю, стежить за її належним технічним станом та ін. У зв`язку із вищевикладеними обставинами ОСОБА_1 вважає, що має право на вищевказаний гараж, оскільки вона з 2013 р. володіє та безперервно користується ним, слідкує за його технічним станом, несе витрати у зв`язку із його утриманням, зберігає у себе всю документацію на даний об`єкт нерухомості, як власник нерухомості, отже з підстав ст. 344 ЦК України набула право власності на гараж.
Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. 
Як було встановлено судом, відповідач є власником гаража № НОМЕР_1 , розташованого по АДРЕСА_1 . З 2011р. ОСОБА_3 стала фактичним власником вищевказаного гаражу, оскільки за укладеною між нею та ОСОБА_2 борговою розпискою даний об`єкт нерухомості був заставою - забезпеченням виконання боргового зобов`язання і, в 2011р., у зв`язку із неповерненням ОСОБА_2 суми боргу, фактично перейшов у власність до ОСОБА_3 . Надалі, у 2013р. ОСОБА_3 продала цей гараж позивачці.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. 
За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо 
інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. 
Як виходить з доводів представника позивачки, з 2013р. по теперішній час позивачка безперервно, відкрито володіє гаражем, використовує його за призначенням, як власник нерухомості, розпоряджається ним та ін. За весь час володіння позивачкою гаражем, відповідач, третя особа не пред`являли до позивачки жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брали участі в її утриманні та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідач, третя особа не заперечували щодо фактів, вказаних у позові, визнали позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідно до протоколу опитування особи – ОСОБА_3 , вона у 2011р. у рахунок погашення грошового боргу ОСОБА_2 отримала у володіння гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 . Оскільки він не був їй потрібен, у 2013р. вона його продала ОСОБА_1 . З того часу останню користується ним, зберігає там своє авто. Жодних вимог про витребування гаражу від ОСОБА_1 ані вона, ані ОСОБА_2 не пред`являли.
Таким чином, суд встановив, що володіння позивачкою гаражем є добросовісним, правомірним, відкритим (позивачка, вважаючи себе власником гаража, зробила його поточний ремонт, використовує його за призначенням, розпоряджається ним та ін.) та безперервним. Отже, суд вважає, що гараж цілком з законних підстав перейшов у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю. 
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
З урахуванням викладених представником позивачки та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачки щодо визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) за набувальною давністю право власності на гараж № НОМЕР_1 , розташований по АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 (рахувався зареєстрованим за ОСОБА_2 ).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вячеслав ДУДНИК