КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 757/1852/26 Апеляційне провадження № 33/824/2971/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Білоцерківець О.А.  Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року суддя Київського апеляційного суду Нежура В.А. розглянув матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 25.12.2025 о 01 год. 02 хв. у м. Києві по вул. В. Васильківська, 14, керував автомобілем марки «БМВ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на стан сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху України. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена частиною першою статті 130 КУпАП.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25.02.2026ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Не погоджуючись із постановою,  ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просить скасувати постанову, провадження у справі закрити на підставі пункту першого частини першої статті 247 КУпАП.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваній постанові відсутня мотивована оцінка клопотання про закриття провадження, судом не наведено чи досліджувався відеозапис бодікамер, на які посилався захист, не встановив та не спростував конкретні обставини, що випливають з відеофіксації та не пояснена причина відхилення доводів про процесуальні порушення. 
Зазначив, що підстава як керування транспортним засобом у комендантську голину відсутня в статті 35 Закону України «Про національну поліцію», що в свою чергу свідчить про незаконність зупинки ОСОБА_1 , що робить усі подальші вимоги поліцейських неправомірними.
Вказано, що працівники поліції були без військовослужбовців ЗСУ, а отже простий екіпаж поліції не є суб`єктом, якому надано право зупинки транспортного засобу в комендантську годину відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затверджених КМУ № 573 від 08.07.2020.
Також, апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце повідомлені належним чином. 
Відповідно до вимог статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи 25.02.2026 була винесена оскаржувана постанова. Вперше апеляційну скаргу було направлено до суду першої інстанції 27.03.2026, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, однак, постановою Київського апеляційного суду від 20.04.2026 апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала. Вдруге, апеляційну скаргу направлено до суду засобами поштового зв`язку 29.04.2026.
Скаржник зазначає, що копію оскаржуваної постанови було отримано лише 25.03.2026 рекомендованим листом, що не спростовується матеріалами справи.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Частиною першою статті 130 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно із статті 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Визнаючи винним  ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку, що його вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті130 КУпАП, доведена повністю належними та допустимими доказами у справі.
За наслідками перегляду доказів, що містяться у справі, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов правильного висновку.
З відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що працівниками поліції було зупинено автомобіль марки «БМВ», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 під час комендантської години. В ході спілкування поліцейські повідомили ОСОБА_1 про наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння та запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, однак він від проходження огляду відмовився. Крім того, ОСОБА_1 підтвердив, що вживав алкогольні напої приблизно за шість годин до зупинки транспортного засобу. Після цього його було відсторонено від керування транспортним засобом та роз`яснено необхідність забезпечити прибуття іншого водія, який має право керування транспортними засобами категорії «В», для подальшого переміщення автомобіля.
Наведені обставини узгоджуються з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи й підтверджують, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки клопотанню сторони захисту про закриття провадження у справі, не дослідив відеозапис з нагрудних камер поліцейських та не навів мотивів відхилення доводів захисту, є необґрунтованими.
Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту щодо незаконності зупинки транспортного засобу, надав їм правову оцінку із посиланням на відповідні норми законодавства та навів мотиви, з яких дійшов висновку про їх безпідставність. Крім того, суд дослідив долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, навів його зміст та поклав зазначений доказ в основу своїх висновків.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів сторони захисту щодо незаконності зупинки транспортного засобу.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортні засоби у разі, якщо уповноваженим органом державної влади прийнято рішення про обмеження чи заборону руху. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» військове командування разом із військовими адміністраціями має право запроваджувати комендантську годину. Пунктом 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2020 року № 573, на території, де запроваджено комендантську годину забороняється, зокрема, рух транспортних засобів.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження Київської міської військової адміністрації на території міста Києва комендантська година діє щоденно з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв., а ОСОБА_1 було зупинено працівниками поліції 25 грудня 2025 року о 01 год. 02 хв., тобто під час її дії. 
За таких обставин працівники поліції діяли в межах наданих їм законом повноважень, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для зупинки транспортного засобу є необґрунтованими.
Істотних порушень вимог статті 266 КУпАП, Порядку №1103 та Інструкції №1452/735, які б свідчили про недопустимість доказів або відсутність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, апеляційним судом не встановлено.
Переконливих інших доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбачено ч.1 ст.130 КУпАП апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Згідно частини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, постанови суду першої інстанції без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтею 294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити. 
Поновити строк на апеляційне оскарження Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 25 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя
Київського апеляційного суду