Справа № 337/4213/24
Провадження № 1-кп/337/69/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024082070000705 від 14.07.2024 стосовно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м. Запоріжжя, громадянина України, на утриманні дітей немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 16.05.2019 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 70 КК України до відбуття покарання виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 14.03.2023 по відбуттю строку покарання;
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, –
ВСТАНОВИВ:
1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
13 липня 2024 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою швидкого та незаконного збагачення, у період дії правового режиму воєнного стану, введеного згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, перебуваючи біля будинку № 13 по вул. Лахтінській в м. Запоріжжя, таємно викрав у ОСОБА_6 майно – мобільний телефон марки Motorola, модель Moto G24 в корпусі сірого кольору вартістю 4639,19 гривень, який тимчасово опинився у володінні ОСОБА_5 , чим завдав шкоди потерпілому на вказану суму. В подальшому ОСОБА_5 продовжуючи утримувати при собі викрадене майно, зник з місця злочину, а пізніше розпорядився майном на власний розсуд.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
3. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним.
13 липня 2024 року близько 18 години 00 хвилин ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою швидкого та незаконного збагачення, у період дії правового режиму воєнного стану, введеного згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, перебуваючи біля будинку № 13 по вул. Лахтінській в м. Запоріжжя, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, шляхом ривку вихопив з рук ОСОБА_6 , який знаходився поруч, належний йому мобільний телефон марки Motorola, модель Moto G24 в корпусі сірого кольору вартістю 4639,19 гривень, який на праві власності належав потерпілому ОСОБА_6 , чим завдав потерпілому збитків на вказану суму. При цьому, на вимогу ОСОБА_6 повернути належний йому мобільний телефон ОСОБА_5 не відреагував, діючи відкрито, продовжуючи утримувати при собі викрадене майно, зник з місця вчинення злочину, в подальшому розпорядившись вказаним майном на власний розсуд. 
Дії ОСОБА_5 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану. 

4. Позиція сторони захисту.
В судовому засіданні обвинувачений заперечив свою вину у вчиненні інкрімінованого йому злочину. Під час допиту повідомив, що вони з ОСОБА_6 протягом певного строку товаришували, на той момент перебували в хороших стосунках, ОСОБА_7 , бувало, ночував у обвинуваченого, коли сварився з дружиною і йшов з дому. В той день, 13.07.2024 вони зустрілися і разом вживали алкогольні напої, пили горілку, з ними ще була свідок ОСОБА_8 . На момент події усі були у стані сильного алкогольного сп`яніння. Між обвинуваченим і потерпілим виник конфлікт з такого приводу: якийсь час до того ОСОБА_7 пообіцяв обвинуваченому подарувати гітару, але своєї обіцянки не дотримався. Обвинувачений нагадав потерпілому про те, що той обіцяв йому подарунок, почав висувати претензії щодо недотримання чоловічого слова. Почалася словесна перепалка, яка переросла у конфлікт. Безпалий почав дзвонити якомусь своєму знайомому ОСОБА_9 з проханням врегулювати спірне питання. Після того, як встановився телефонний зв`язок і ОСОБА_7 поговорив з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 протягнув свій телефон Верещаці зі словами: «На, поговори з ним». ОСОБА_10 спочатку відмовлявся, але потім взяв телефон потерпілого з його рук і почав телефонну розмову з ОСОБА_9 ; розмовляли близько 30-40 хвилин. В цей час потерпілий ОСОБА_7 зникав з поля зору обвинуваченого (можливо ходив до аптеки), а коли обвинувачений закінчив телефонну розмову, то побачив, як ОСОБА_7 , будучи у нетверезому стані, вступив в конфлікт зі сторонніми перехожими і увага потерпілого зосереджена на іншій події. Не бажаючи ставати учасником ще одного конфлікту ОСОБА_10 зник з місця події, телефон залишився у нього. В подальшому, оскільки йому треба були гроші, він вирішив передати телефон ОСОБА_7 під заставу знайомому ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 ), який працював в ломбарді, сподіваючись на наступний день викупити його. Стверджує, що умислу заволодіти телефоном у нього не було. Зазначає, що з потерпілим вони могли самостійно все владнати, в поліцію про зникнення телефона заявила дружина потерпілого. Заявив, що він шкодує, що скористався ситуацією і залишив телефон у себе.
Захисник просила виправдати обвинуваченого через недоведеність його вини у вчиненні грабежу. Зазначила, що умислу на відкрите заволодіння майном у ОСОБА_5 не було, всі учасники події були у стані сильного алкогольного сп`яніння і не дуже добре пам`ятають деталі, сам потерпілий плутається в показаннях, показання свідка ОСОБА_8 не заслуговують на увагу, оскільки сама ОСОБА_8 проходить в інших кримінальних справах як обвинувачена.

5. Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 13 липня 2024 року він випадково зустрівся з обвинуваченим ОСОБА_10 (якого знав приблизно 2–3 місяці) біля кафе. Вони разом вживали пиво, після чого близько 18:00 пішли в бік вулиці Лахтінської. Під час прогулянки потерпілий розмовляв зі своїм другом (Сесьорою) по мобільному телефону марки Motorola Moto G24. Потерпілий увімкнув гучний зв`язок, за його словами, щоб ОСОБА_10 «чув, що відбувається», оскільки відчував можливий конфлікт через стару обіцянку подарувати ОСОБА_10 гітару. ОСОБА_7 зазначив, що він не віддавав телефон добровільно. Коли він тримав апарат у руках, розмовляючи, ОСОБА_10 шляхом ривка вихопив телефон («Ні, телефон я не давав. Я ось підніс... а він витягнув телефон»). Після того, як телефон опинився у ОСОБА_10 , той зник з місця події, пішовши за магазинний комплекс. Потерпілий заявив, що «відскочив», бо боявся фізичного насильства («можна було отримати по обличчю»), тому не зміг перешкодити обвинуваченому.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13  пояснив, що він працює в ломбардній установі понад два роки. В липні 2024 року (точну дату свідок не зміг пригадати), до нього в ломбард прийшла ОСОБА_14 , яка попросила прийняти у неї мобільний телефон в заставу. ОСОБА_12 їй відмовив, оскільки на той момент його робочий час завершився і він вже закрив операційну програму, в якій оформлює прийом речей в ломбард та видачу кредитів. Незабаром після ОСОБА_14 в ломбард прийшов ОСОБА_5 (обвинувачений), який дуже просив ОСОБА_13 прийняти мобільний телефон. ОСОБА_13 погодився прийняти телефон, але не від імені ломбарду, а від свого імені. ОСОБА_5 передав ОСОБА_13 мобільний телефон «Моторола», а ОСОБА_12 натомість передав ОСОБА_5 особисті кошти – грошову суму в розмірі одна тисяча гривень. Ніяких упаковок, кабелів, зарядних пристроїв ОСОБА_10 разом з телефоном ОСОБА_12 не передавав. Також ОСОБА_13 повідомив, що ОСОБА_10 йому повідомляв, що телефон належить його товаришу, і нібито ОСОБА_10 зобов`язався викупити його назад наступного дня. Проте, наступного дня ОСОБА_13 зателефонували поліцейські та повідомили, що телефон, який передав йому ОСОБА_10 , є предметом злочину, і в подальшому телефон у ОСОБА_12 вилучили в рамках кримінального провадження.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що влітку 2024 року вона проводила час разом із обвинуваченим ОСОБА_10 , потерпілим ОСОБА_15 ( ОСОБА_7 ) та своїм колишнім співмешканцем, в кафе по вул. Лахтінській. Компанія відпочивала та вживала слабоалкогольні напої, а потерпілий був «неабияк випивший». Свідок категорично заперечила факт відкритого викрадення (грабежу) та зазначила, що ніяких розбірок у ОСОБА_10 не було, ні бійок, нічого, ніякі телефони не вихоплювали. За її словами, потерпілий сам бігав з телефоном «на гучному зв`язку» та наполегливо пропонував ОСОБА_10 поговорити зі своїм другом: « ОСОБА_15 тикав ОСОБА_10 в обличчя телефон - На, поговори з людиною...». ОСОБА_10 відмовлявся брати телефон і казав: «Та я не буду розмовляти». Потерпілий сам намагався віддати телефон обвинуваченому для розмови з ОСОБА_9 , фактичного вилучення (ривка) з боку ОСОБА_10 не було. Зазначила, що в ломбард вона і ОСОБА_10 ходили закласти її телефон, а не потерпілого. Як в ломбарді опинився телефон ОСОБА_8 пояснити не змогла.
Також під час судового розгляду судом були досліджені такі докази:
Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2024, відповідно до якого потерпілий впізнав обвинуваченого як ОСОБА_16 , який заволодів його мобільним телефоном.
Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.07.2024, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 впізнав обвинуваченого як особу, яка передала йому телефон в обмін на 1000 гривень.
Протокол огляду місця події від 13.07.2024.
Протокол проведення слідчого експерименту від 17.07.2024.
Протокол проведення слідчого експерименту від 20.07.2024 за участю ОСОБА_14 .
Заява ОСОБА_13 , який добровільно видав співробітникам поліції мобільний телефон марки Motorola, модель Moto G24 в корпусі сірого кольору, який 13.07.2024 о 18.10 отримав від ОСОБА_17 , передавши самому обвинуваченому грошові кошти у розмірі 1000 гривень.
Протокол огляду предмету від 18.07.2024, відповідно до якого встановлено, що телефон, який ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_5 , належить ОСОБА_6 .
Висновок експерта судової товарознавчої експерти № 2524 від 15.07.2024, відповідно до якої ринкова вартість телефона марки Motorola, модель Moto G24 становить 4639,19 гривень.

3. Мотиви зміни обвинувачення.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України. Суттєвою ознакою, яку містить обвинувачення в частині кваліфікації, є спосіб заволодіння телефоном. ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що він відкрито (шляхом ривка) заволодів телефоном, обернувши його на свою користь, та відкрито зник з місця події, ігноруючи вимоги потерпілого повернути телефон.
Вказана версія обвинувачення грунтується виключно на показаннях потерпілого, і не підтверджується іншими належними та допустимими доказами. 
Натомість обвинувачений ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_14 , які були допитані в судовому засіданні, заперечують версію обвинувачення щодо відкритого заволодіння телефоном.
Суд звертає увагу, що в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від 20.07.2024 остання дійсно пояснювала, що « ОСОБА_10 вирвав з рук потерпілого його мобільний телефон», водночас, в судовому засіданні вона надана протилежні показання, зазначивши, що потерпілий сам передав телефон обвинуваченому, щоб той поговорив з кимось.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
З метою усунення протиріч між показаннями ОСОБА_14 , ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_6 суд за клопотанням сторони обвинувачення неодноразово викликав потерпілого в судові засідання для проведення одночасного допиту (свідок ОСОБА_14 в цей час відбувала покарання в установі виконання покарань, зв`язок з нею повинен був здійснюватися в режимі відеоконференції). Водночас, незважаючи на численні виклики потерпілий не з`являвся в судові засідання без пояснення причин.
Крім того, з метою забезпечення повноти судового розгляду, за клопотанням сторін суд неодноразово викликав в судове засідання свідка ОСОБА_18 (особу, з якою по черзі розмовляли по телефону спочатку потерпілий, потім обвинувачений; і під час розмови з яким відбулося заволодіння телефоном). 
Ухвалою суду органу поліції доручалося встановлення місцезнаходження ОСОБА_18 для виклику в судове засідання та допиту, оскільки в матеріалах справи був зазначений лише його номер телефону. Явку свідка ОСОБА_18 сторонами (ані стороною обвинувачення, яка заявляла його як свідка обвинувачення, ані стороною захисту, яка в подальшому підтримала необхідність його допиту) забезпечено не було. Пізніше усі сторони відмовилися від вказаного свідка та не наполягали на його допиті.
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Таким чином, суд вжив усіх заходів для реалізації сторонами процесуальних прав та обов`язків щодо обстоювання правових позицій.
Дослідивши надані сторонами докази, а також вичерпавши усі процесуальні можливості усунення суперечностей в позиціях сторони захисту та сторони обвинувачення, керуючись стандартом доказування «поза розумним сумнівом», суд констатує недоведеність того, що в діях обвинуваченого є склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме, 
суд вважає, що сторона обвинувачення не довела наявність об`єктивної сторони (відкрите викрадення майна шляхом ривка) та суб`єктивної сторони (умисел на відкрите заволодіння майном) інкримінованого правопорушення. 
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Оцінюючи досліджені судом докази в частині належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_5 грабежу. Насамперед, це стосується способу заволодіння майном, який вміняється обвинуваченому. Суд критично ставиться до наданих доказів відкритого заволодіння телефоном (показання потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння), оскільки вони не підтверджуються сукупністю інших доказів, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.
Однак, на переконання суду, інші обставини діяння, вчиненого обвинуваченим, які встановлені та підтверджені іншими доказами (зокрема показаннями обвинуваченого, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_12 в сукупності з іншими доказами) вказують на вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого іншою статтею Кримінального кодексу України, а саме, ч. 4 ст. 185 КК України. 
Зокрема, суд вважає встановленим, що ОСОБА_5 дійсно протиправно заволодів телефоном, який йому добровільно передав потерпілий «для розмови з ОСОБА_9 ». Коли ОСОБА_7 сам передав телефон ОСОБА_10 для розмови («на, поговори»), він надав обвинуваченому лише фізичний доступ до речі для виконання певної короткочасної дії (здійснення дзвінка) у своїй присутності. При цьому потерпілий не передавав ОСОБА_10 право володіння чи розпорядження телефоном і не втрачав над ним візуального контролю. Коли ж ОСОБА_10 , вже тримаючи телефон у руках, скористався тим, що ОСОБА_7 через свій стан алкогольного сп`яніння та конфлікт із сторонніми особами повністю відволікся і перестав контролювати річ, і потім непомітно зник із телефоном – відбулося таємне протиправне вилучення майна.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 688/2554/22 (постанова від 21.08.2025) дійшов висновку, що за нормативним визначенням крадіжка – це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права. Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала кому належить це майно, мала підстави вважати де знаходиться власник речі й усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.
Суд вважає, що в даному випадку, дії ОСОБА_5 , який тимчасово отримавши від потерпілого телефон за наполяганням останнього («візьми, поговори з людиною»), скористався втратою його уваги (стан алкогольного сп`яніння, конфлікт з іншими особами) та таємно обернув майно на свою користь, слід кваліфікувати саме за ст. 185 КК України, а не за ст. 186 КК України.
Суд критично ставиться до позиції обвинуваченого ОСОБА_5 , що він тимчасово притримав майно, а в подальшому планував повернути його потерпілому, оскільки злочин (як грабіж, так і крадіжка) вважається закінченим з моменту, коли винна особа фактично заволоділа майном і отримала реальну можливість розпорядитися ним на власний розсуд. Під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_5 того ж вечора передав телефон потерпілого свідку ОСОБА_13 в обмін на 1000 гривень, тобто реально розпорядився майном на власний розсуд, суд вважає злочин закінченим.
Крім того, враховуючи наявність та неспростованість ознак повторності (наявність непогашеної судимості у обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України) та воєнного стану, суд вбачає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України.
Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.
Таким чином, на підставі положень ч. 3 ст. 337 КПК України суд дійшов висновку про можливість виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті (ч. 4 ст. 186 КК України) в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення (на ч. 4 ст. 185 КК України), оскільки це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

4. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, суд не встановив.

5. Мотиви призначення покарання.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченій, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжкого злочину, його наслідки, особу ОСОБА_5 , який раніше судимий за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України, відповідно до довідки від 18.07.2024 на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, у 1998-2000 роках оглядався лікарем-наркологом, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, вживання зі шкідливими наслідками.
Під час судових дебатів прокурор просив визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання ОСОБА_5 у виді семи років позбавлення волі. Захисник і обвинувачений просили визнати його невинуватим через недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення.
Для досягнення цілей покарання, встановлених статтею 50 КК України, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_5 , його ставлення до вчиненого, зміну правової кваліфікації, суд вважає неможливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у мінімальних можливих межах для покарання, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Беручи до уваги обставини справи, а також той факт, що обвинувачений вчинив повторно кримінальне правопорушення проти власності, маючи непогашену судимість, суд дійшов висновку про неможливість звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки застосування інституту звільнення від покарання буде недостатньо для виправлення обвинуваченого та не забезпечить попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Потерпілий у кримінальному провадженні – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Цивільний позов не заявлено, оскільки завдана шкода відшкодована в повному обсязі, шляхом повернення викраденого майна.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді домашнього арешту вичерпав свою дію 23.09.2024 та в подальшому не продовжувався. Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу на даному етапі судового розгляду.
Процесуальні витрати сторонами не заявлялись.
Арешт на майно (телефон марки Motorola, модель Moto G24 в корпусі сірого кольору), накладений ухвалою слідчого судді від 18.07.2024 (провадження 1-кс/337/465/2024), підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 2, 100, 122, 124, 126, 337, 349, 370-374, 376, 393-394 КПК України, суд, –УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 186 КК України, у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення.
На підставі ч. 3 ст. 337 КПК України вийти за межі висунутого обвинувачення, визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2024 – скасувати.
Речовий доказ: телефон Motorola «Moto G24» в корпусі сірого кольору в прозорому силіконовому чохлі (ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ) – повернути ОСОБА_6 за належністю.
Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам розгляду справи. 
Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не було скасовано, він набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя         ОСОБА_19