ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/15906/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Плахтій Н.Б., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – відповідач, ДСУ з безпеки на транспорті) про визнання протиправною та скасування постанови від 06.10.2025 №004246 про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 отримано від Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті лист №87066/24/24-25 від 07.10.2025 з постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №004246 від 06.10.2025.
Згідно з постановою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000,00 грн за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частиною першою статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
На думку позивача, вказана постанова є безпідставною та протиправною, тому 17.10.2025 подав скаргу до Державної служби України з безпеки на транспорті.
19.11.2025 позивач отримав від ДСУ з безпеки на транспорті лист про розгляд скарги №9541/3.3/15-25 від 07.11.2025, яким повідомлено, що скаргу залишено без задоволення. 
ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваною постановою, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки не є власником транспортного засобу марки SCANIA P124, номерний знак НОМЕР_1 , зазначені відомості є неправдиві. Вказаний транспортний засіб ним не використовується будь-яким іншим чином та не перебуває у його користуванні, а також не здійснює та не здійснював ним будь-яких перевезень. При цьому зауважує, що даний транспортний засіб не використовується ним як фізичною особою-підприємцем та як фізичною особою, з ОСОБА_2 , який є власником транспортного засобу, відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування вказаним транспортним засобом.
Також позивач зазначає, що громадянин ОСОБА_3 , який є водієм транспортного засобу, протягом вересня 2025 року в трудових чи цивільно-правових відносинах з ним, як фізичною особою-підприємцем, не перебував, що підтверджується Додатком Д1 до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за вересень 2025 року.
З наведених підстав позивач просив позов задовольнити. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 22.12.2025 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами (а.с.20).
Представник відповідача у відзиві (а.с.24-29) позовні вимоги не визнала та в обґрунтування своєї позиції вказала, що на кожний транспортний засіб, що пройшов обов?язковий технічний контроль і визнаний технічно справним, суб?єкт проведення обов?язкового технічного контролю складає протокол перевірки його технічного стану, який видається водію транспортного засобу. Так, серед документів, передбачених законодавством, що повинні перебувати у водія, є саме протокол перевірки технічного стану транспортного засобу.
Відповідно, той факт, що водій не надав для перевірки документи, перелік яких передбачено статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», є порушенням статті 49 вказаного Закону.
Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, в матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна №11/09 2025, яка складена про те, що перевізником товару, здійсненого транспортним засобом марки SCANIA P124, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за вказаною ТТН є ОСОБА_1 . Як слідує із ЄДРПОУ, ОСОБА_1 із 2016 року є фізичною особою-підприємцем, серед видів діяльності якого наявний КВЕД 49.41, що передбачає вантажні перевезення.
Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України встановлюють, що ТТН обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом.
В акті №004032 від 11.09.2025 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, контролюючим органом зроблено посилання на товарно-транспортну накладну №11/09, де зазначено автомобільним перевізником ОСОБА_1 . Таким чином, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника, яким являється позивач по даній справі. 
До посилання позивача на відсутність у ТТН №11/09 2025 його підпису, відсутність відповідних договорів з ним та іншими суб`єктами щодо надання послуг з перевезення вантажів у спірних правовідносинах слід ставитись критично, оскільки особу автомобільного перевізника підтверджує відеозапис перевірки, а саме усні пояснення водія. 
З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю. 
У відповіді на відзив (а.с.46-48) позивач підтримав позовні вимоги та додатково зазначив, що ТТН від 11.09.2025 №11/09 ним не оформлялася і не заповнювалась, не містить його підпису. Пояснення водія не можуть бути належною підставою для притягнення до відповідальності та накладення адміністративно-господарського штрафу.
Інші заяви по суті справи не надходили.
У зв`язку з відрахуванням зі штату Волинського окружного адміністративного суду 19.05.2026 судді Валюха В.М. на підставі наказу голови суду від 19.05.2026 №02-07/7/26 розпорядженням керівника апарату суду від 25.05.2026 №01-87/497/26 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Плахтій Н.Б. для розгляду вказаної справи. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду про прийняття справи до провадження від 29.05.2026 прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови (а.с.53).
Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Суд встановив, що посадовими особами Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) №ЕНР000040 від 05.09.2025 (а.с.30) проводилася рейдова перевірка, про що складений акт від 11.09.2025 №ОАР004032 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (а.с.31).
У наведеному акті зафіксовано, що під час перевірки транспортного засобу марки SKANIA P124, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , що належить автомобільному перевізнику ОСОБА_1 , виявлено порушення під час здійснення внутрішніх перевезень вантажу згідно ТТН від 11.09.2025 №11/09 - перевізник не забезпечив водія протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу, карткою водія або інформацією з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водії – тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР) за 11.09.2025 та попередні 28 календарних днів, або бланком підтвердження діяльності або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом – роздрукованою на паперовому носії інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_3 за 11.09.2025, транспортний засіб не обладнаний тахографом (а.с.31). 
За наслідками розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Управління державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті 06.10.2025 винесло постанову №004246 про застосування до перевізника ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000,00 грн на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (а.с.4).
Позивач, не погодившись із зазначеною постановою, в порядку адміністративного оскарження подав скаргу від 17.10.2025 до ДСУ з безпеки на транспорті (а.с.6-7), яка своїм рішенням від 07.11.2025 №9541/3.3/15-25 залишила оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.10.2025 без змін, а скаргу – без задоволення (а.с.8-10).
Надаючи правову оцінку постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу, суд враховує такі нормативно-правові акти.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту та регулює спірні правовідносини є Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі – Закон №2344-ІІІ).
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону №2344-ІII центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
За змістом частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Відповідно до частини чотирнадцятої статті 6 Закону №2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Згідно з частинами сімнадцятої-двадцятої статті 6 Закону №2344-III рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, мають право: використовувати спеціалізовані автомобілі; використовувати спеціальне обладнання, призначене для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку; супроводжувати транспортний засіб, що має ознаки порушення нормативів вагових або габаритних параметрів, до найближчого місця зважування (на відстань не більше 50 кілометрів) для здійснення габаритно-вагового контролю, а також забороняти подальший рух такого транспортного засобу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; здійснювати габаритно-ваговий контроль транспортних засобів; використовувати стаціонарні або пересувні пункти габаритно-вагового контролю; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, у тому числі в автоматичному режимі; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; здійснювати опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення адміністративного правопорушення, свідками якого вони були або могли бути.
Автомобільні перевізники, їх уповноважені особи (водії), автомобільні самозайняті перевізники, суб`єкти господарювання, які надають автостанційні послуги, мають право фіксувати процес проведення планової, позапланової або рейдової перевірки (перевірки на дорозі) засобами фото- і відеотехніки, не перешкоджаючи проведенню таких перевірок.
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Пунктом 5 Порядку №1567 встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється дотримання автомобільними перевізниками та водієм вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Вичерпний перелік питань щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, який перевіряється під час проведення рейдової перевірки посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті, затверджений наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.04.2025 №703 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.05.2025 за №666/44072).
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 глави ІІ цього переліку перевіряється наявність та надання водієм для перевірки документів, на підставі яких виконується перевезення: для вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 т включно: індивідуальну контрольну книжку водія або копію графіка змінності водіїв, або картку водія, або інформацію з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР), або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом - роздруковану на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водія.
Водій транспортного засобу після зупинки транспортного засобу зобов`язаний надавати посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені законодавством про автомобільний транспорт, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи (пункт 12 Порядку №1567).
Згідно з пунктом 13 Порядку №1567 у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
У пункті 15 Порядку №1567 визначений виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пунктів 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Згідно з частинами першою-другою статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, перед законодавством.
З акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 11.09.2025 №ОАР004032 слідує, що при здійсненні 11.09.2025 перевірки транспортного засобу SKANIA P124, номерний знак НОМЕР_1 , встановлено, що автомобільний перевізник ОСОБА_1 не забезпечив водія протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу, карткою водія або інформацією з діючого та повіреного тахографа (заповнені реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водії – тахокарти у кількості, встановленій ЄУТР) за 11.09.2025 та попередні 28 календарних днів, або бланком підтвердження діяльності або у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом – роздрукованою на паперовому носії інформацією про роботу та відпочинок водія ОСОБА_3 за 11.09.2025, транспортний засіб не обладнаний тахографом.
Водій ОСОБА_3 не заперечив проти встановлених порушень, про що свідчить власноручний підпис водія у акті від 11.09.2025 №ОАР004032.
Статтею 60 Закону №2344-III визначено, що за такий вид порушення законодавства про автомобільний транспорт як перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Як випливає з матеріалів справи, 06.10.2025 згідно з оскаржуваною постановою №004246 до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн саме за відсутність на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону №2344-III. 
Спірним питанням у даній справі є можливість застосування адміністративно-господарського штрафу до позивача як до перевізника.
Так, у розумінні вимог статті 1 Закону №2344-III, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. 
Відповідно до частини першої статті 33 Закону №2344, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Згідно із статтею 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів. 
При цьому, відомості щодо перевізника зазначаються в товарно-транспортній накладній, яка надається працівникам Укртрансбезпеки для перевірки, оскільки під час руху основним документом, який надає відомості про автомобільного перевізника і про перевезення вантажу, є товарно-транспортна накладна, яка використовується для внутрішніх перевезень в межах України.
Згідно з частинами першою, другою статті 50 Закону №2344-III договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).
Відповідно до пп.пп.3.1-3.5 п.3 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 (далі - Правила №363) договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1.
Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.
Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник.
Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.
У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо.
Відповідно до статті 48 Закону №2344-ІІІ при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Порядок ведення та надання інформації з реєстру товарно-транспортних накладних визначається Кабінетом Міністрів України.
За підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил перевезення вантажів, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.
Аналіз вищезазначених положень Правил та форми, яка наведена в додатку 7 до цих Правил, свідчить, що у будь-якому разі товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити), визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Отже, Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом України, а також постанова Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 №207, якою затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, встановлюють, що товарно-транспортна накладна (ТТН) обов`язково повинна оформлятися, якщо перевезення вантажу здійснюється автомобільним транспортом на договірних умовах (тобто коли є послуга перевезення вантажу).
При розгляді даної справи суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.11.2023 у справі №340/4637/22, згідно з якою з метою офіційного з`ясування всіх обставин справи в контексті належного установлення автомобільного перевізника в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з наступного:
- у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника;
- основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності;
- нові докази, які подають заінтересовані особи, зокрема до суду, який розглядає відповідний спір, після визначення контролюючим органом належного перевізника та його притягнення до адміністративної відповідальності мають оцінюватися з розумною критикою та із чітким застосуванням критеріїв належності, допустимості, достовірності та достатності таких нових доказів, а також їх взаємозв`язку із документами, які були надані контролюючому органу в момент перевірки, для забезпечення дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті.
Тільки такий підхід забезпечить дотримання принципу належного виконання учасниками спірних правовідносин вимог законодавства, яке регулює перевезення пасажирів та вантажів, та реалізацію принципу правової визначеності у спорах щодо встановлення дійсного автомобільного перевізника компетентним органом, який контролює дотримання державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. 
Із наведеного вище слід дійти висновку, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія, саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини, зокрема, і дані щодо особи перевізника. 
Отже, відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів чи пасажирів транспортними засобами.
Верховний Суд, аналізуючи наведені положення законодавства у постанові від 19.10.2023 року у справі №640/27759/21 зазначив, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Верховний Суд зауважив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
У постанові від 22.02.2023 у справі №240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена ст.60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Аналогічні висновки за схожих обставин справи викладені Верховним Судом у постановах від 12.10.2023 у справі №280/3520/22 та від 21.03.2024 у справі №240/10400/23.
Тобто, положення статті 60 Закону №2344-III не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт (постанова Верховного Суду від 07.12.2023 у справі №620/18215/21).
При цьому, на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб неможливо визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки і саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні частини першої статті 60 Закону №2344-111 має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Суд наголошує, що статус автомобільного перевізника визначається на підставі документів, які підтверджують укладення договору перевезення вантажу.
Під час проведення перевірки водієм ОСОБА_3 було надано товарно-транспортну накладну №11/09, зі змісту якої слідує, що автомобільним перевізником, замовником, вантажовідправником та вантажоодержувачем є ОСОБА_1 .
В акті від 11.09.2025 про проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, контролюючим органом зроблено посилання на товарно-транспортну накладну №11/09 від 11.09.2025, де зазначено автомобільним перевізником ОСОБА_1 . 
Відтак, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у фахівців відповідача була наявна інформація щодо автомобільного перевізника, яким є позивач по даній справі.
Таким чином, у контексті вирішення даного спору, з огляду на наявні документи у цій справі та позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22 лютого 2023 року по справі №240/22448/20 щодо питання визначення перевізника, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 у спірних правовідносинах є автомобільним перевізником. 
Суд не має сумнівів у достовірності даних, зазначених у ТТН №11/09 від 11.09.2025, в тому числі щодо зазначення перевізника, оскільки матеріали справи не містять протилежного, зокрема, фактів внесення завідомо недостовірних даних до цього документа, факту його підробки чи використання завідомо підробленого документа тощо. 
Крім того, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за результатами пошуку за ідентифікаційними даними фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у Реєстрі наявна інформація про одну зареєстровану особу, якою є позивач (а.с.38) та який серед інших видів діяльності 49.41 Вантажний автомобільний транспорт. 
Щодо відсутності відповідних договорів оренди, найму, позички транспортного засобу, тобто будь-яких договірних відносин, за якими здійснювалось перевезення вантажу, тимчасових реєстраційних талонів, інших документів, які підтверджують, що ОСОБА_1 є користувачем даного транспортного засобу, суд зауважує, що їх відсутність не звільняє від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, яка застосовується до автомобільних перевізників та є підставою з`ясування законності використання транспортного засобу, що не є предметом розгляду даної справи. 
Крім того, відсутність підпису позивача на ТТН є недоліком заповнення даного документу та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Також доводи позивача, викладені в позовній заяві, спростовуються долученим відповідачем відеозаписом рейдової перевірки, на якому водій підтвердив особу автомобільного перевізника ОСОБА_1 та акт перевірки підписав без зауважень.
Аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, суд дійшов висновку, що саме позивач є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону №2344-ІІІ, а тому має нести відповідальність передбачену статтею №2344-ІІІ. 
Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Проаналізувавши вищевикладене, суд виснуває, що постанова від 06.10.2025 №004246 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн прийнята відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, а тому в задоволенні позову про скасування зазначеної постанови слід відмовити повністю.
Керуючись статтями 243-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б. Плахтій