ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" червня 2026 р. Справа№ 910/16308/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тарасенко К.В.
суддів: Кравчука Г.А. 
Коробенка Г.П. 

секретар судового засідання: Гріщенко А.О.
за участі представників: відповідно до протоколу судового засідання від 24.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 
у справі № 910/16308/24 (суддя – Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс»
до Київської міської ради
про визнання незаконним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (надалі- позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Київської міської ради (надалі – відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 12.12.2024 за №573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813, рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 та врегулювання спірних питань між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» і Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ».
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 19, 140 Конституції України, ст. 26, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру», ст. 1, 2, 24, 25, 31 Закону України «Про оренду землі», ст. 134, 172 Земельного кодексу України, ст. 792 Цивільного кодексу України мотивовані тим, що позивачу на підставі договорів купівлі-продажу № 109, 110, 111, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міськбуджитло» належить наступне нерухоме майно: нежитлова будівля - будівля складу матеріалів (літ. «Д'«), загальною площею 11,4 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д; нежитлова будівля – виробнича ремтехмайстерня (літера «Д«), загальною площею 39,8 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д; нежитлова будівля - будівля трансформаторної підстанції (літера «Д«), загальною площею 2 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д. Позивач зазначає, що рішенням Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» в оренду земельної ділянки для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення на вулиці Голосіївській, 13-д у Голосіївському районі міста Києва» йому було передано, строком на 15 років, земельну ділянку площею 0,5483 га, кадастровий номер 8000000000:79:241:0034, для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Голосіївська, 13-д, у Голосіївському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно. Зазначена земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва. На виконання вказаного рішення 17.06.2024 між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки. Разом з тим, позивач звертає увагу на те, що 12.12.2024 відповідачем було прийнято рішення № 573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813, рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 та врегулювання спірних питань між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ». Позивач вважає, що рішення відповідача № 573/10381 від 12.12.2024 прийнято з порушенням норм законодавства, порядку прийняття рішень визначеного нормами Регламенту Київської міської ради та висновків Конституційного Суду України.
З урахування заяви про зміну предмета позову від 10.03.2025 (яка прийнята судом ухвалою від 30.07.2025) позивач просить суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення відповідача від 12.12.2024 за №573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813, рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 та врегулювання спірних питань між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» і Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ»;
- зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення права, а саме: зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки по вул. Голосіївська, 13Д у Голосіївському районі м. Києва за позивачем, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.06.2024 № 502, укладений між відповідачем та позивачем для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:79:241:0034; площа 0,5483 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; код виду цільового призначення - 02.10).

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/16308/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 по справі № 910/16308/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути на користь позивача понесені судові витрати.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2025 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Кравчук Г.А., Коробенко Г.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.10.2025 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16308/24 та відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/16308/24.
30.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/16308/24.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025, зокрема, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/16308/24 – залишено без руху, та надано строк на усунення недоліків.
19.11.2025 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків з доказами сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/16308/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 та призначено до розгляду на 10.12.2025.
10.12.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.02.2026.
12.02.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 04.03.2026.
04.03.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 20.05.2026.
17.03.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» надійшли додаткові пояснення.
06.04.2026 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» надійшли додаткові пояснення.
20.05.2026 через систему «Електронний суд» від Київської міської ради надійшли пояснення.
20.05.2026 у судовому засіданні оголошено перерву до 10.06.2026.
10.06.2026 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2026 розгляд справи №910/16308/24 призначено на 24.06.2026.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
2.2.1. Позивач вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції повністю проігноровано доводи та докази Позивача. 
Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до наступного:
- будь яких правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення у Київської міської ради не було;
- Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 у справі №1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини тринадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування, (далі - Рішення КСУ) дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України;
- Конституційний Суд України констатував право органу місцевого самоврядування з власної ініціативи чи з ініціативи інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт. Водночас, він прийшов до висновку, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення;
- оскільки на виконання Рішення № 7772/7813 та Рішення № 4149/4190 (які носять індивідуальних характер) між Київською міською радою та ТОВ «МЕНАПОЛІС» укладено Договір оренди земельної ділянки, тому вказані рішення виконані, а відтак відсутня законодавча можливість та одностороннє право для їх скасування; 
- у Київської міської ради відсутні правові підстави для розірвання Договору в односторонньому порядку;
- відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, не зазначив яке порушення умов Договору оренди земельної ділянки допущено Позивачем. 
Отже, позивач вважає, що рішення Київської міської ради від 12.12.2024 № 573/10381 прийнято з порушенням норм законодавства, порядку прийняття рішень, визначеного нормами Регламенту та висновків Конституційного Суду України, тому є підстави для його скасування.
2.2.2. У поданих письмових поясненнях позивач зазначив про наявність інших судових спорів між учасниками даної справи та наголосив, що відсутні будь які правові підстави для зупинення провадження у справі № 910/16308/24.
2.2.3. Позивач у поясненнях від 06.04.2026 навів свої пояснення та заперечення стосовно доводів Київської міської ради про те, що об`єкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці по вул. Голосіївська, 13-Д та належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» нібито є об`єктами самочинного будівництва.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відповідач надав свої пояснення, у яких зазначив про наступне:
- щодо тверджень представника позивача про існування об`єктів нерухомого майна відповідач зазначає, що згідно з наданим позивачем «доказом існування» будівлі складу матеріалів, то його вартість станом на жовтень 2003 складала 14,54 грн; вартість виробничої ремтехмайстерні склала 1,28 грн, вартість будівлі трансформаторної підстанції – 12,75, що свідчить про відсутність існування таких об`єктів нерухомого майна, що узгоджується не тільки з космічними аерофотознімками, але й з доданою представником позивача копією Технічного звіту;
- щодо способу захисту відповідач наголошує, що за встановлених судом обставин цієї справи не відповідає критерію ефективності обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та законного інтересу, оскільки самостійне оспорення рішення Київської міської ради як окремий спосіб захисту у цій справі без заявлення вимог щодо визнання права оренди на земельну ділянку укладену на підставі попереднього рішення Київської міської ради не призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки фактично спірна земельна ділянка повернулася у власність Київської міської ради (відповідача) про що внесено відповідні записи до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з огляду на що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

2.4. явка в судове засідання 
У судове засідання 24.06.2026 з`явилися представники учасників справи.
Представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити. 
Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. встановлені судом першої інстанції обставини
06.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСЬКЖИТЛОБУД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» було укладено договір купівлі-продажу будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., за реєстровим номером № 109 згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» набуло право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю - будівлю трансформаторної підстанції (літера «Д»), загальною площею 2 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д.
06.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСЬКЖИТЛОБУД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» було укладено договір купівлі-продажу будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., за реєстровим номером № 110 згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» набуло право власності на нерухоме майно – нежитлову будівлю – виробничу ремтехмайстерню (літера «Д»), загальною площею 39,8 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д.
06.02.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МІСЬКЖИТЛОБУД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» було укладено договір купівлі-продажу будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., за реєстровим номером № 111, згідно умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» набуло право власності на нерухоме майно – нежитлову будівлю - будівлю складу матеріалів (літ. «Д'«), загальною площею 11,4 кв.м, за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д.
Як убачається з Державного реєстру речових прав сформованого 28.07.2025 за номером 437146877 відповідачу на праві власності належить земельна ділянка кадастровий номер 8000000000:79:241:0034, площею 0,5483 га, для житлової та громадської забудови, за цільовим призначенням – для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Голосіївська, 13-д.
Рішенням ІІ сесії ІХ скликання Київської міської ради від 16.12.2021 №4149/4190 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» в оренду земельної ділянки для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення на вулиці Голосіївській, 13-д у Голосіївському районі міста Києва» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вулиці Голосіївській, 13-д, у Голосіївському районі міста Києва (категорія земель – землі житлової та громадської забудови, код КВЦПЗ – 02.10, заява ДЦ від 27.05.2021 №50386-005808505-031-03, справ № 383999802) та передано Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС», за умови виконання пункту 3 цього рішення, в оренду на 15 років земельну ділянку площею 0,5483 га (кадастровий номер 8000000000:79:241:0034, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.06.2021 № НВ-0007039422021) для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс с приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення (код КВЦПЗ – 02.10, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури) на вулиці Голосіївській, 3-д у Голосіївському районі міста Києва із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно (договори купівлі-продажу нерухомого майна від 06.02.2019 № 109, від 06.02.2019 № 110, від 06.02.2019 № 111, право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.02.2019, номери записів про право власності 30176745, 30176701, 30176771).
17.06.2024, на підставі рішення Київської міської ради від 16.12.2021 №4149/4190, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (позивачем) та Київською міською радою (відповідачем) було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Дем`яненко Т.М., за реєстровим № 502, згідно умов якого Київська міська рада передала, а Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» отримало у користування земельну ділянку кадастровий номер 8000000000:79:241:0034, площею 0,5483 га, з цільовим призначенням – для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення (02.10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури), розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Голосіївська, 13-д у Голосіївському районі міста Києва, строком на 15 років.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав №383208542 від 17.06.2024 речове право оренди щодо вищевказаної земельної ділянки зареєстровано за позивачем 17.06.2024 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 73685945 від 17.06.2024 (номер запису про інше речове право 55484106).

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
Рішенням ІV сесії ІХ скликання Київської міської ради від 12.12.2024 №573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813, рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 та врегулювання спірних питань між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС», Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ» згідно якого вирішено: скасувати рішення Київської міської ради від 16.12.2021 №4149/4190 «Про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» в оренду земельної ділянки для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва»; розірвати договір оренди земельної ділянки від 17.06.2024 № 502, укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:79:241:0034; площа 0,5483 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; код виду цільового призначення - 02.10).
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що рішення відповідача № 573/10381 від 12.12.2024 щодо скасування рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190, на підставі якого йому було передано у строкове користування спірну земельну ділянку є незаконним, оскільки було прийнято з порушенням вимог діючого законодавства України, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасування як незаконне, а право позивача підлягає відновленню, шляхом реєстрації за ним речового права оренди.
Отже, предметом позову у цій справі є матеріально-правові вимоги позивача про визнання незаконним рішення відповідача № 573/10381 від 12.12.2024 та відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом реєстрації речового права оренди, яке виникло на підставі договору оренди від 17.06.2024 № 502.
Підставами позову є порушення норм законодавства при прийнятті відповідачем рішення № 573/10381 від 12.12.2024.
Перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази як окремо, так і в їх сукупності, судова колегія не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Як було зазначено вище, Київською міською радою прийнято рішення від 12.12.2024 № 573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813 та врегулювання спірних питань між товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ» (далі – рішення № 573/10381/оскаржуване рішення), яким, зокрема, скасовано Рішення № 4149/4190.
Як на підставу та мотиви для прийняття оскаржуваного рішення Київська міська рада зазначила статтю 134 Земельного кодексу України, статтю 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 24, 25 Закону України «Про оренду землі», враховуючи надання недостовірних відомостей та ненадання документів, що підтверджували факт передачі (надання) земельної ділянки площею 0,5297 га по вул. Голосіївська, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва у користування ДП «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ УПРАВЛІННЯ № 2» ВАТ «БУДМЕХАНІЗАЦІЯ», відсутність у договорах купівлі-продажу нерухомого майна між ДП «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ УПРАВЛІННЯ №2» ВАТ «БУДМЕХАНІЗАЦІЯ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕНАПОЛІС» посилання на розмір земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна, а також невиконання ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МЕНАПОЛІС» зобов`язань про узгодження спірних питань щодо використання земельної ділянки по вул. Голосіївська, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва із об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ».
Статтею 134 Земельного кодексу України врегульовано обов`язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або передачі їх у користування на конкурентних засадах (на земельних торгах).
Колегія суддів погоджується з позивачем в тому, що таке посилання є юридично неспроможним, оскільки дана стаття регулює правовідносини продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або передачі їх у користування на конкурентних засадах (на земельних торгах), а не підстави для розірвання Договору оренди земельної ділянки.
Крім того, оскаржуване рішення КМР не містить посилання на норми законодавства та пункти Договору, які було порушено зі сторони Орендаря та на підставі яких розірвано Договір.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 792 Цивільного кодексу України та ч. 8 ст. 93 Земельного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»).
Пунктом 8.4 Договору визначено, що Орендар зобов`язаний: - приступати до використання Земельної ділянки в строк, встановлений цим Договором, після державної реєстрації права оренди даної Земельної ділянки; - розпочати реконструкцію об`єкта не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації права оренди Земельної ділянки; - використовувати Земельну ділянку відповідно до її цільового призначення; - своєчасно вносити орендну плату; - у випадку зміни нормативної грошової оцінки Земельної ділянки у десятиденний строк замовити в установленому порядку витяг з технічної документації про нову нормативну грошову оцінку Земельної ділянки. Після одержання цього витягу передати його до контролюючого органу, визначеного податковим законодавством, за місцезнаходженням Земельної ділянки, копію витягу з технічної документації, засвідчену в установленому порядку, передати до Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); - письмово повідомити Орендодавця про відчуження об`єктів (їх частин), що розташовані на Земельній ділянці і належать Орендарю, протягом десяти днів з моменту вчинення відповідного правочину; - забезпечити вільний доступ до Земельної ділянки представнику контролюючих органів; - повернути Земельну ділянку Орендодавцю у стані, придатному для її подальшого використання після припинення дії цього Договору; - у строки, встановлені чинним законодавством, звітувати перед контролюючим органом, визначеним податковим законодавством, за місцезнаходженням Земельної ділянки про сплату орендної плати; - дотримуватися правил благоустрою міста Києва, що затверджені рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 року за № 1051/1051 (зі змінами і доповненнями); - питання майнових відносин вирішувати в установленому порядку; - забезпечити вільний доступ для прокладання нових, ремонту та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки; - виконати вимоги, викладені в листах Департаменту- містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.07.2019 року за № 7134/0/012/19-19, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації’) «Спеціалізоване управління протизсувних робіт» від 23.01.2020 року за№ 324-08/66; - під час використання Земельної ділянки дотримуватися обмежень у її використанні, зареєстрованих у Державному земельному кадастрі; - питання сплати відновної вартості зелених насаджень або укладення охоронного договору на зелені насадження вирішувати відповідно до рішення Київської міської ради від 27.10.2011 року за № 384/6600 «Про затвердження Порядку видалення зелених насаджень на території міста Києва» (зі змінами і доповненнями) (охоронний договір № 455 на зелені насадження від 24.05.2024 року); - у п`ятиденний строк після державної реєстрації права оренди Земельної ділянки надати копію цього Договору до контролюючого органу, визначеного податковим законодавством, за місцезнаходженням Земельної ділянки.
За загальним правилом відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.
Пунктом 11.4. Договору визначено підстави для припинення шляхом розірвання, відповідно до якого договір може бути розірваний:
- за взаємною згодою сторін;
- за рішенням суду, в порядку, встановленому законом;
- у разі необхідності використання Земельної ділянки для суспільних потреб у порядку, встановленому законодавством;
- в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця, із звільненням Орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі використання Орендарем Земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематичної (більше трьох місяців) несплати орендної плати, невикористання Земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд, здійснення без згоди Орендодавця відчуження права користування Земельною ділянкою третім особам.
Згідно з пунктом 11.5. Договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання Орендарем обов`язків, визначених у п.п. 5.1. та 8.4. цього Договору.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.
У разі розірвання договору оренди землі з ініціативи орендаря орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобов`язань.
З системного аналізу наведених вище положень договору та норм законодавства вбачається, що договір оренди землі може бути розірваний або достроково через суд, або в односторонньому порядку за ініціативою Орендодавця, із звільненням Орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі використання Орендарем Земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематичної (більше трьох місяців) несплати орендної плати, невикористання Земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд, здійснення без згоди Орендодавця відчуження права користування Земельною ділянкою третім особам.
Втім, відповідачем не доведено суду підстав для розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку з підстав, визначених таким договором.
Більше того, у даному контексті колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено обов`язок органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
В силу положень ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 19, ст. 144 Конституції України, ст. 25, ч. 14 ст. 46, частин 1, 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.
У вказаному рішенні також зазначено, що зі змісту частини другої ст. 144 Конституції України та частини десятої ст. 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).
Конституційний Суд України зазначив, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. 
Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, оскільки породжує у громадян впевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього іншого рішення. Відповідно ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Колегія суддів зауважує, що в силу приписів ст.ст. 74, 76, 86 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування, при цьому, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Київською міською радою прийнято рішення від 12.12.2024 № 573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813 та врегулювання спірних питань між товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» та об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ», яким, зокрема, скасовано Рішення № 4149/4190.
Тобто, оскаржуваним рішенням Київська міська рада скасувала своє попереднє рішення Рішенням ІІ сесії ІХ скликання Київської міської ради від 16.12.2021 №4149/4190 щодо передачі Товариству з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» в оренду земельної ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2024 на виконання рішення Київської міської ради від 16.12.2021 №4149/4190, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (позивачем) та Київською міською радою (відповідачем) було укладено договір оренди земельної ділянки, тобто вказане рішення є виконаним.
Враховуючи наведене рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009, судова колегія дійшла висновку, що оскільки орган місцевого самоврядування в цілому наділений правом скасовувати свої раніше прийняті акти індивідуального характеру в односторонньому порядку, окрім випадку коли такі рішення були виконані, а матеріали справи свідчать про те, що рішення Київської міської ради від 16.12.2021 №4149/4190 на момент його скасування було виконано, то, відповідно, таке рішення не могло бути скасованим.
Підсумовуючи викладене в сукупності, судова колегія апеляційного господарського суду встановила обґрунтованість позовної вимоги про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 12.12.2024 за №573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813, рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 та врегулювання спірних питань між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» і Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ».
Крім того, з урахуванням заяви про зміну предмету позовну, позивач просив суд зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення права, а саме: зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки по вул. Голосіївська, 13Д у Голосіївському районі м. Києва за позивачем, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.06.2024 № 502, укладений між відповідачем та позивачем для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:79:241:0034; площа 0,5483 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; код виду цільового призначення - 02.10).
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу згідно змісту ст. 16 ЦК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено принципи державної реєстрації, відповідно до яких, зокрема речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом; правочини щодо нерухомого майна вчиняються, якщо право власності на це майно зареєстровано відповідно до цього Закону.
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 911/1455/19.
За змістом частини другої статті 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час підписання договору оренди), право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до положень статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - у редакції, чинній на дату укладання договору оренди) державній реєстрації прав підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно з п.1, 9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, у тому числі, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
За змістом запровадженого в Україні у сфері обігу нерухомості «принципу внесення» право, яке підлягає реєстрації, виникає в момент такої реєстрації. Відповідний правовстановлюючий документ (правочин , акт тощо) є підставою для переходу до особи прав на нерухомість, тобто породжує відповідні зобов`язання з передачі майна, а безпосередньо набуття особою усіх повноважень власника (володіння, користування, розпорядження) відбувається в момент внесення до реєстру відповідного запису про державну реєстрацію отриманого речового права.
Європейський суд з прав людини у ряді рішень зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Тлумачення та застосування національного законодавства - прерогатива національних судів, але спосіб, у який це тлумачення і застосування відбувається, повинен призводити до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики ЄСПЛ.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Суд враховує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» відповідно до договорів купівлі-продажу від 06.02.2019 №109, 110, 111 укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Міськбуджитло», є власником нерухомого майна: нежитлової будівлі - будівля складу матеріалів (літ. «Д»), загальною площею 11.4 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д; нежитлової будівлі - виробнича ремтехмайстерня (літера «Д»), загальною площею 39.8 кв.м., за адресою: м. Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д; нежитлової будівлі - будівля трансформаторної підстанції (літера «Д'«), загальною площею 2 кв.м., за адресою: м.Київ, вулиця Голосіївська, будинок 13-Д.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованим 04.02.2025 № 411402828, за позивачем 17.06.2024 було зареєстроване речове право оренди на земельну ділянку площею 0,5483 га, кадастровий номер 8000000000:79:241:0034, для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення, експлуатації та обслуговування житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, розташованої за адресою: місто Київ, вулиця Голосіївська, 13-д, у Голосіївському районі міста Києва, строком на 15 років. Однак, 28.01.2025 речове право оренду на вказану вище земельну ділянку було припинено на підставі рішення відповідача № 573/10381 від 12.12.2024.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції встановлено обґрунтованість вимог позивача про визнання незаконним та скасування рішення відповідача від 12.12.2024 за №573/10381, та враховуючи, що у зв`язку з вказаним право оренди позивача було припинено, похідна вимога про зобов`язання відповідача відновити становище, яке існувало до порушення права, у зазначений позивачем спосіб, а саме: зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки по вул. Голосіївська, 13Д у Голосіївському районі м. Києва за позивачем, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.06.2024 № 502, укладений між відповідачем та позивачем для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:79:241:0034; площа 0,5483 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; код виду цільового призначення - 02.10) – є ефективним способом захисту, оскільки призведе до порушених прав позивача.
Усі інші доводи учасників справи судом враховано, однак вони не впливають на наведені вище висновки суду апеляційної інстанції. 

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення суду.
З огляду на встановлені обставини, судова колегія вбачає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи скаржника про те, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 у справі №1-9/2009, оскільки на виконання Рішення № 4149/4190, яке носить індивідуальний характер, між Київською міською радою та ТОВ «МЕНАПОЛІС» укладено Договір оренди земельної ділянки, тому вказане рішення виконане, а у відповідача були відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення від 12.12.2024 №573/10381.
Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, доводи позивача знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
За приписами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

5. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до п.1 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/16308/24 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.
У зв`язку з цим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі № 910/16308/24 підлягає задоволенню.

6. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
Пунктом 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розподіл судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги здійснюється у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, а тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, покладається на відповідача.
Разом з цим, колегія суддів встановила, що при відкритті апеляційного провадження судом не було враховано, що в даній справі з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.03.2025, яка була прийнята судом першої інстанції ухвалою від 30.07.2025, позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, натомість як апелянтом сплачено судовий збір лише за одну вимогу.
Відтак, суд вбачає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» (скаржника в даній справі) 3 633,60 грн недоплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Менаполіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/16308/24 задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.09.2025 у справі №910/16308/24 скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
4. Визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 12.12.2024 № 573/10381 «Про скасування пункту 8 рішення Київської міської ради від 08.02.2024 № 7772/7813, рішення Київської міської ради від 16.12.2021 № 4149/4190 та врегулювання спірних питань між Товариством з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОМАШНІЙ ЗАТИШОК» і Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ГОЛОСІЇВСЬКА ФОРТЕЦЯ».
5. Зобов`язати Київську міську раду відновити становище, яке існувало до порушення права, а саме: зареєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди земельної ділянки по вул. Голосіївська, 13Д у Голосіївському районі м. Києва за позивачем, яке виникло на підставі договору оренди земельної ділянки від 17.06.2024 № 502, укладений між відповідачем та позивачем для реконструкції будівель і споруд під житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення на вул. Голосіївській, 13-Д у Голосіївському районі міста Києва (кадастровий номер 8000000000:79:241:0034; площа 0,5483 га; категорія земель - землі житлової та громадської забудови; код виду цільового призначення - 02.10).
6. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» (03039, місто Київ, вулиця Ізюмська, будинок 5-Б, код ЄДРПОУ 42783375) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6 056,00 грн (шість тисяч п`ятдесят шість гривень 00 копійок).
7. Стягнути з Київської міської ради (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, код ЄДРПОУ 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» (03039, місто Київ, вулиця Ізюмська, будинок 5-Б, код ЄДРПОУ 42783375) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 267,20 грн (сім тисяч двісті шістдесят сім гривень 20 копійок).
8. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕНАПОЛІС» (03039, місто Київ, вулиця Ізюмська, будинок 5-Б, код ЄДРПОУ 42783375) на користь Головного управління державної казначейської служби України у м. Києві (код ЄДРПОУ 37993783, рахунок отримувача UA668999980313121206082026001) 3 633,60 грн (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 копійок) недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
9. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.
10. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 08.07.2026.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко 

Судді Г.А. Кравчук

Г.П. Коробенко