Справа №345/415/26 
Провадження № 2/345/934/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
20.07.2026 м. Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Кулаєць Б.О.,
секретаря судового засідання Мельник І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Калуш в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позицій сторін:
представник позивача звернулася до суду з позовом (в новій редакції), в якому, просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором № 0990776380 від 17.01.2020 у розмірі 37991,99 грн., судовий збір у розмірі 2662,40 грн., а також витрати, понесені на правову допомогу, в розмірі 13000,00 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечує.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17.01.2020 між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_2 (далі – позичальник та/або відповідач) укладено договір № 0990776380 (далі – Договір). Відповідно до умов договору позики перший фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки-анкети, яка є невід`ємною частиною даного договору позики. Другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки–анкети, які є невід`ємною частиною даного договору. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом Відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), в якості аналога власноручного підпису позичальника. Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000 грн., в межах строку дії договору – 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує.
14.07.2021 було укладено договір № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 0990776380.
10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 0990776380.
Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 0990776380.
Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №0990776380 від 17.01.2020, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 73376.11 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 69211,64 грн. та заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 454,47 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 37991,99 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги –34281,99 грн.
Відповідачка до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Дійсно, між нею та фінансовою установою було укладено кредитний договір у електронній формі. Відповідно до умов договору нею було отримано кредитні кошти у розмірі 3170 грн. строком на 30 календарних днів. Згідно з умовами кредитного договору, за користування кредитними коштами протягом встановленого строку вона повинна була сплатити відсотки у розмірі 1948 грн. Таким чином, загальна сума коштів, яку вона повинна була сплатити після закінчення строку кредитування відповідно до умов договору, становила: 3170 грн. – основна сума кредиту та 1948 грн. – відсотки за користування кредитом. Саме ця сума могла бути предметом вимоги кредитора відповідно до умов укладеного договору. Проте позивач у позовній заяв просить суд стягнути з неї 37991,99 грн., що у багато разів перевищує суму отриманого кредиту та є абсолютно неспівмірним. Позивач у своєму розрахунку заборгованості зазначає значну суму відсотків, які були нараховані після закінчення строку кредитування. Однак такі нарахування є неправомірними. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що строк кредитування було продовжено, між сторонами було укладено договір пролонгації, нею було погоджено нарахування додаткових відсотків. Вона не підписувала жодних додаткових угод, які передбачали б продовження строку кредитування. Отже, нарахування відсотків після закінчення строку кредитування є незаконним та безпідставним. Нарахування позивачем суми заборгованості у розмірі 37991,99 грн. при отриманні кредиту у 3170 грн. свідчить про очевидну неспівмірність та порушує принципи добросовісності та справедливості. Позивач стверджує, що кредитні кошти були перераховані на її банківську картку. Однак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт перерахування коштів. Надані позивачем документи не є первинними банківськими документами та не можуть підтверджувати факт перерахування коштів. Позивачем не надано суду належних бухгалтерських документів, які підтверджують: рух коштів з кредитним договором, нарахування відсотків, формування заборгованості. Натомість позивач надає лише розрахунок заборгованості складений ним самостійно. Однак такий документ не є первинним бухгалтерським документом та не може підтверджувати існування боргу. Позивач зазначає, що право вимоги за кредитним договором було передано декілька разів. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні докази передачі саме її кредитного договору, включення її даних до реєстру боржників та повідомлення її про відступлення права вимоги.
Представник позивача подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що враховуючи, що ТОВ «ІНФІНАНС» не є банком або відповідною фінансовою установою, яка має право здійснювати грошові перекази, відповідна операція була здійснена ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» на підставі укладеного між сторонами договору. Даний договір є частиною господарської діяльності товариства. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», відповідно до якого 10.02.2020 було успішно перераховано грошові кошти у розмірі 3710,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 48395373. Перерахування коштів здійснювалось на рахунок зазначений позичальником. Відповідачка заперечує факт отримання коштів, однак, не надає документів, які могли б підтвердити відсутність зарахування на її картковий рахунок, у зв`язку з чим позивачем разом з відповіддю на відзив буде подано клопотання про витребування доказів. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 3710,00 грн., строк користування кредитом – 30 днів, відсоткова ставка - 1,75 % за один день користування кредитом. Так, пропозицією та акцептом визначено, що строк дії договору складає 3 роки. Передбачено також, що відсотки за користування кредитом нараховуються за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов`язаний повернути кредитору. Тобто, обумовлений строк користування траншем – це ніщо інше, як пільговий строк користування такими коштами, а умовами договору чітко передбачено нарахування відсотків протягом 3-х років і до факту погашення кредиту. Підсумовуючи вищезазначене можна зробити висновок, що 30-нний строк користування кредитом – це строк із максимально вигідними нарахуваннями відсотків, натомість право користування кредитом становить 3 роки передбачено умовами договору, якими також передбачено сплату відсотків протягом всього строку користування кредитними коштами. Разом із тим, позичальник для себе обрала варіант щодо погашення боргу, який передбачав сплату основної заборгованості та відсотків в повному обсязі в тридцятиденний строк, а користувався кредитними коштами поза межами цього строку. В даному випадку, умовами договору передбачене також користування кредитом і поза межами тридцятиденного строку (строк дії договору 3 роки). Таким чином, сторони погодили, що за користування кредитними коштами кредитором нараховуються відсотки за користування кредитом на весь період фактичного користування, в тому числі і у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання в якості процентів за порушення грошового зобов`язання.
Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити без його участі та задовольнити позовні вимоги. 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 53, 88, 98, 112, 129, 140). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 29.01.2026 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.
03.02.2026 представник позивача подала до суду заву про усунення недоліків (а.с. 19-44).
Ухвалою суду від 05.02.2026 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено та витребувано в управлінні «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Калуської міської ради інформацію (за наявності) щодо зміни прізвища фізичною особою ОСОБА_2 .
05.02.2026 до суду від управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Калуської міської ради надійшла витребувана інформація (а.с. 49).
Ухвалою суду від 19.02.2026 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін.
12.03.2026 відповідачка до суду письмові пояснення (а.с. 56-59).
16.03.2026 представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів (а.с. 63-69).
16.03.2026 представник позивача подала до суду письмові пояснення (а.с. 70-79).
Ухвалою суду від 23.03.2026 клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію.
20.04.2026 до суду від АТ КБ «ПриватБанк на дійшла витребувана інформація (а.с. 104-106).
29.04.2026 представник позивача подала до суду клопотання про витребування доказів (а.с. 113-115).
Ухвалою суду від 11.05.2026 клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про витребування доказів задоволено та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» та у ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» інформацію.
28.05.2026 до суду від АТ КБ «ПриватБанк на дійшла витребувана інформація (а.с. 136).
20.07.2026 представник позивача подав до суду заяву, в якій просить судове засідання проводити без його участі та задовольнити позовні вимоги. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
17.01.2020 між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_2 укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0990776380.
Відповідно до п. 1.1 договору товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту (надалі по тексту - «кредит») для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «МопеуВОМ» (надалі - Правила), які є невід?ємною частиною договору, а позичальник зобов?язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами. 
Згідно з п. 1.2. кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами у Додатку № 1 та Додатку № 2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов Договору: Додатку № l та Додатку № 2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за Договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).
Відповідно до пунктів 1.3-1.5 договору мета отримання кредиту - для власних потреб. Кредит надається без умови його забезпечення. Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20000 гривень. 
Згідно з п. 1.6 договору в рамках дії даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до умов даного Договору застосовуються фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом Договору та Правилами. Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів. Діючий ліміт (сума) кредиту (в національній валюті) - 20000,00 гривень. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%. Розмір відсотків за один день користування кредитом (траншем) та річна відсоткова ставка визначаються Сторонами у Додатку №l та Додатку № 2 до Договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та Додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Відсотки за користування поточним кредитом (траншем) нараховується за один календарний день від фактичної суми грошових коштів, які позичальник зобов?язаний повернути товариству в рамках наданого кредиту (траншу) в день такого нарахування.
Відповідно до заявки-анкети на отримання кредиту від 10.02.2020 ОСОБА_2 просила надати їй кредит на наступних умовах: сума кредиту – 3710,00 грн., термін кредиту – 30 днів, спосіб отримання кредиту – платіжна карта, реквізити банківської платіжної карти - № НОМЕР_1 .
Крім того, 10.02.2020 ОСОБА_2 підписала електронним підписом пропозицію надання 4 траншу кредиту згідно заявки-анкети № 2628553927 від 10 лютого 2020 року в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0990776380 від 17 січня 2020 року (оферта) та акцепт оферти за умовами яких: розмір кредиту (траншу) 3710 грн. Строк користування кредитом (траншем) 30 днів. Строк дії Договору надання позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0990776380 від 17 січня 2020 р. 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. Річна відсоткова ставка 638,75 %. Загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить: 1948 грн. Реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) становить 638,75%.
Згідно з листом генерального директора ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 07.07.2025 ТОВ "ІНФІНАНС" було повідомлено про перерахування коштів, а саме: 10.02.2020 в розмірі 3710 грн. на карту № НОМЕР_2 .
На виконання ухвал суду про витребування доказів АТ КБ «ПриватБанк» скерувало на адресу суду листи від 13.04.2026, 19.05.2026 та 20.05.2026, в яких зазначило, що на ім`я ОСОБА_3 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) (а.с. 104, 132, 136).
Про при це в листі АТ КБ «ПриватБанк» від 20.05.2026 вказано, що по рахунку (ах) НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) було зарахування коштів на суму 3710 UAH за період 10.02.2020-15.02.2020.
14.07.2021 між ТОВ "ІНФІНАНС" та ТОВ «Вердикт Капітал»  було укладено договір № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі, за договором № 0990776380, що був укладений з  ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з додатку № 3 до вказаного договору факторингу.
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі, за договором № 0990776380, що був укладений з  ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з додатку № 3 до вказаного договору факторингу, що підтверджується витягом з додатку № 3 до вказаного договору факторингу.
Відповідно до розрахунків заборгованості у відповідачки станом наявна заборгованість за кредитним договором № 0990776380 у розмірі 73376,11 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 69211,64 грн. та заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору за період з 10.01.2023 по 08.01.2026 – 454,47 грн.
Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Оцінка суду:
суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).
Судом встановлено, що 17.01.2020 між ТОВ "ІНФІНАНС" та відповідачкою було укладено кредитний договір № 0990776380, що визнається останньою.
Крім того, відповідачка 10.02.2020 електронним підписом одноразовим ідентифікатором підписала заявку-анкету на отримання кредиту, пропозицію ТОВ "ІНФІНАНС" надання 4 траншу кредиту згідно заявки-анкети № 2628553927 від 10 лютого 2020 року в рамках договору надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту № 0990776380 від 17 січня 2020 року (оферту) та акцепт оферти.
У вказаному кредитному договорі, заявці-анкеті, оферті та акцептівизначені умови кредитування, про що вказано вище, де, серед іншого, обумовлений і розмір відсотків, які нараховуються на кредит, з чим відповідачка погодилася, підписавши їх.
При цьому, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.
Суд вважає доведеним те, що ТОВ "ІНФІНАНС" свої зобов`язання за кредитним договором № 0990776380 від 17.01.2020 виконало в повному обсязі, надавши відповідачці грошові кошти у розмірі 3710,00 грн., що стверджується листом генерального директора ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 07.07.2025 та листом АТ КБ «ПриватБанк» від 20.05.2026, в якому зазначено, що по рахунку (ах) НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), який емітовано ім`я ОСОБА_3 , було зарахування коштів на суму 3710 UAH за період 10.02.2020-15.02.2020..
З огляду на загальні правила доказування негативних фактів, беручи до уваги наявні у матеріалах справи докази перерахування відповідачці кредитних коштів та відомості, що містяться в розрахунках заборгованості за кредитним договором, враховуючи не спростування відповідачкою твердження позивача про неповернення тіла кредиту, суд вважає встановленою обставину неповернення 3710,00 грн. тіла кредиту за кредитним договором № 0990776380 від 17.01.2020.
Як вбачається з розрахунків заборгованості, первісний кредитор надав відповідачці можливість користуватися кредитними коштами, однак, остання не дотримувалася своїх зобов`язань щодо погашення кредиту у визначені строки, на даний час продовжує ухилятись від виконання зобов`язань, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитним договором № 0990776380 від 17.01.2020, яка становить 73376,11 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 69211,64 грн. та заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного договору за період з 10.01.2023 по 08.01.2026 – 454,47 грн. Разом з цим, як зазначено у позовній заяві, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 37991,99 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги -34281.99 грн.
Водночас доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачка суду не надала, не подала будь-яких доказів на спростування користування нею наданими їй позикодавцем кредитними коштами, а також не подала будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості.
Однак, звертаючись до суду з даним позовом позивач помилково ототожнив поняття «строк договору» та «строк виконання зобов`язання» («термін виконання зобов`язання») з посиланням на те, що строк дії договору становить три роки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, вказала, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Як встановлено судом, строк кредитування був погоджений сторонами спірного договору та становив 30 днів. Доказів того, що відповідачка ініціювала продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять та здійснений первісним кредитором розрахунок вказує саме на «неправомірне користування позичальником грошовими коштами» протягом 454 днів.
Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, суд дійшов висновку, що кредитор не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України. 
Звертаючись з позовом, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» посилалося на наявність у відповідачки заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом. Однак, заявлена до стягнення сума відсотків нарахована, як за період до прострочення боржниці, так і за період після такого прострочення за кредитним договором.
Водночас ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не обґрунтовувало заявлені позовні вимоги в частині стягнення відсотків і як таких, що нараховані як річні проценти згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. Більше того, умови спірного кредитного договору не містять узгодження між сторонами іншого розміру процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання, аніж той, що передбачений ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
За неповернення вказаних сум після закінчення строку, на який були видані кредитні кошти, може настати відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, проте регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16.
Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
А тому, з підстав, заявлених в позові, з відповідачки підлягають стягненню проценти, нараховані за період до прострочення боржниці відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), розмір якої визначений договором та становить 1947,75 грн. (3710,00 грн. х 1,75 % х 30 днів).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови укладеного кредитного договору № 0990776380 від 17.01.2020, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування ним, а також, беручи до уваги правомірність набуття права вимоги позивачем за спірним кредитним договором, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 5657,75 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами –1947,75 грн., а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. А тому позовні вимоги необхідно задоволити частково.
Розподіл судових витрат:
питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2662,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 11).
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 396,48 грн. (5657,75 грн. х 2662,40 грн. / 37991,99 грн.).
Частиною другою статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», прас-лист АО «Лігал Ассістанс» від 01.12.2025, заявку № 360 від 01.12.2025 про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з відповідачки а саме: надання усної консультації з вивченням документів в розмірі 4000,00 грн. та складання позовної заяви до суду в розмірі 9000,00 грн., витяг з акту № 17 про надання юридичної допомоги від 31.12.2025 на суму 13000,00 грн.
Оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу у сумі 13000,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 1935,95 грн. (5657,75 грн. х 13000,00 грн. / 37991,99 грн.).
На підставі викладеного, ст.ст. 204, 207, 512, 526, 536, 614, 625, 638, 639, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 259, 264-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за договором позики № 0990776380 від 17.01.2020 у розмірі 5657 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят сім) гривень 75 копійок, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) – 3710,00 грн. та заборгованість за нарахованими процентами –1947,75 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати по сплаті судового збору у розмірі 396 (триста дев`яносто шість) гривень 48 копійок судового збору та 1935 (одну тисячу дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 95 копійок витрат за надання професійної правничої допомоги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», адреса: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя: