П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/2094/26	

Перша інстанція: суддя Біоносенко В. В.,
повний текст судового рішення
складено 27.03.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Голуб В.А.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року у справі № 400/2094/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації з наступними вимогами:
визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації про відмову в наданні заявнику статусу особи з інвалідністю внаслідок війни; 
зобов`язати Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації встановити заявнику статус особи з інвалідністю внаслідок війни без повторного розгляду його заяви; оформити відповідне посвідчення, враховуючи, що заявник відповідає вимогам частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Рішенням від 27 березня 2026 року Миколаївський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу. Зокрема, ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції фактично не застосував до встановлених обставин справи положення пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Крім того, апелянт зазначає, що суд звужено витлумачив статтю 7 вказаного Закону у її системному зв`язку із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», внаслідок чого безпідставно виключив охоплення всієї військової служби як форми захисту Батьківщини. Отже, на переконання позивача суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, а тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.
Поряд із цим, відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу. Представник Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації наголошує на тому, що позивачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про наявність у нього правових підстав для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни саме за пунктом 2 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на момент прийняття оскаржуваного рішення. Так, відповідач звертає увагу, що формулювання причинного зв`язку «пов`язане з проходженням військової служби» є загальним і застосовується до всіх військовослужбовців, чиє здоров`я погіршилося в період служби. Натомість пункт 2 частини другої статті 7 вказаного Закону вимагає обов`язкового підтвердження того, що поранення, каліцтво або захворювання було отримане особою саме під час безпосереднього захисту Батьківщини. Крім того, представник відповідача наголошує на тому, що прийняття рішення про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни або відмову у його наданні належить до виключних дискреційних повноважень органів соціального захисту населення.
Отже, відповідач просить суд залишити скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з серпня 2023 року по січень 2025 року.
20.10.2024 ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій на підставі п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
11.01.2025 рішенням ВЛК ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби, а захворювання, ТАК, пов`язано з проходженням військової служби.
02.06.2025 рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності строком на 1 рік, причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язане з проходження військової служби.
В листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації з заявою про надання йому статусу особи з інвалідністю в наслідок війни.
Проте 12.11.2025 Управління соціального захисту відмовило у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки у медичних документах ОСОБА_1 не встановлений причинний зв`язок захворювання із захистом Батьківщини.
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідність особи повинна настати внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди. Тобто необхідними умовами є, по-перше, безпосереднє «виконання обов`язків військової служби», а по-друге - виконання цих обов`язків, «пов`язаних з перебуванням на фронті». Натомість відповідно до встановленого причинного зв`язку інвалідності позивача, вона настала не внаслідок «виконання обов`язків військової служби», а внаслідок «проходження військової служби». Причинний зв`язок «виконання обов`язків військової служби» та «проходження військової служби» відповідно до пункту 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України є абсолютно різними причинними зв`язками, які встановлюються за різними підставами та, відповідно, мають різні правові наслідки. Правових підстав для їх ототожнення у цьому випадку немає. Таким чином, суд дійшов висновку, що до позивача неможливо застосувати пункт 1 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Щодо можливості надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 11 частини другої статті 7 вказаного Закону, суд зазначив, що умовами надання статусу є: 1) участь особи у статусі військовослужбовця у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації; 2) встановлення особі інвалідності; 3) наявність причинного зв`язку між захворюванням, на підставі якого встановлено інвалідність, та його безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів (формулювання, передбачене підпунктом «д» пункту 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України: «Захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини»). У випадку ОСОБА_1 наявні лише перші дві умови. Натомість третя обов`язкова умова — наявність належного причинного зв`язку між захворюванням та захистом Батьківщини — у позивача відсутня. За таких обставин, на думку суду, відповідач цілком правомірно та обґрунтовано відмовив у наданні йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи рішення суду першої інстанції на предмет законності та обґрунтованості в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує наступне.
Правовий статус ветеранів війни визначений Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-XII).
Статтею 4 Закону № 3551-XII визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктом першим частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Відповідно до пункту 11 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, до участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію Російської Федерації проти України і стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Предметом цього спору є правовідносини щодо наявності підстав для набуття позивачем статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, виходив з того, що у Витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 02.06.2025 № 112/25/723 зазначено, що інвалідність позивачу встановлена у зв`язку з проходженням військової служби.
На переконання відповідача, наведене формулювання не зумовлює підстав для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, позаяк у силу пункту 11 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ право на набуття такого статусу мають виключно особи, інвалідність яких настала внаслідок отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання, пов`язаних із захистом Батьківщини.
Пунктом 21.5 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу інвалідності) визначено, що постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України або в період перебування в місцях несвободи, у разі встановлення факту позбавлення особистої свободи державою-агресором, її органами, підрозділами, формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із захистом державного суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності України внаслідок збройної агресії проти України.
в) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби, крім поранень (контузій, травм, каліцтв), одержаних за обставин фактичного виконання службових обов`язків, передбачених у підпункті "а" цього пункту.;
є) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, крім захворювань (поранень, контузій, каліцтв, травм), які виникли (одержані) в періоди служби, передбачені підпунктами "а", "ґ" цього пункту, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.
Крім того, відповідно до підпункту 15 пункту 9 Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 (далі - Положення № 1338), експертні команди встановлюють причинний зв`язок інвалідності осіб за наявністю документів, що їх підтверджують, визначених пунктом 22 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи».
У силу підпункту 10 пункту 22 Положення № 1338 з метою підтвердження причини настання інвалідності до електронного направлення можуть додаватися такі документи: у разі настання інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, одержаними під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особам, зазначеним у пунктах 11-16 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (крім військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних, добровольців Сил територіальної оборони) та осіб, зазначених у пункті 12 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), надаються такі документи: медичні документи про звернення за медичною допомогою із зазначенням обставин одержання поранення, контузії, каліцтва, захворювання; документи, які визначені абзацами третім, шостим, сьомим або десятим підпункту 1, абзацом четвертим підпункту 2, абзацом третім підпункту 3 чи абзацом третім підпункту 4 пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685 (Офіційний вісник України, 2015 р., № 74, ст. 2434; 2024 р., № 37, ст. 2305) (далі - поранення, контузія, каліцтво або захворювання, пов`язані з добровільним забезпеченням проведення антитерористичної операції або заходів проти військової агресії Російської Федерації проти України).
За змістом підпункту 5 пункту 23 Положення № 1338 на підставі документів, зазначених у пункті 22 цього Порядку, експертною командою фіксується причина інвалідності: поранення, травми, контузії, каліцтва, захворювання або інші ушкодження здоров`я:
одержані під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язані з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, що визнані такими згідно із законодавством, в районі воєнних дій на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час;
одержані під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди;
(...)
одержані під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, поліції, СБУ, інших військових формуваннях.
Колегія суддів враховує, що безпосередньо у пункті 11 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII визначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців Збройних Сил України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У підпункті 1 пункту 4 Порядку надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни особам, які отримали інвалідність внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх проведення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 685 (далі Порядок № 685) визначено, що підставою для надання заявникам статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є:
1) для заявників з числа осіб, зазначених у пункті 11 частини другої статті 7 Закону (крім осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, та працівників підприємств, установ, організацій) та пункті 12 частини другої статті 7 Закону:
витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідка медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності чи виписка з акта огляду медико-соціальною експертною комісією, у якій міститься інформація про групу та причину інвалідності, за формою, затвердженою МОЗ;
документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, довідка за формою згідно з додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 73, ст. 2068; 2017 р., № 86, ст. 2614; 2018 р., № 42, ст. 1484; 2022 р., № 85, ст. 5274; 2023 р., № 82, ст. 4703), яка видається командиром (начальником) військової частини (органу, підрозділу), у складі якої особа брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. У разі коли таку військову частину (орган, підрозділ) розформовано, підставою для надання статусу може бути довідка (копія, витяг) галузевого державного архіву, іншої архівної установи, яка містить достатні докази про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Колегія суддів зауважує, що ані Закон № 3551-XII, ані Порядок № 685 не вимагають від заявника обов`язкового доведення безпосереднього отримання захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми) саме під час участі в бойових діях для встановлення причинного зв`язку з захистом Батьківщини. Як наслідок, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з огляду на те, що його інвалідність встановлена не з підстав отримання захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, є помилковими. На переконання колегії суддів, визначена ВЛК причина інвалідності позивача - «захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби» - у цьому випадку не суперечить положенням пункту 11 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII.
Колегія суддів звертає увагу, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який діє дотепер. Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей та міста Києва. 
Колегія суддів враховує, що 18.08.2023 позивач був призваний на військову службу за мобілізацією та має статус учасника бойових дій, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Колегія суддів зауважує, що розмежування формулювань причинного зв`язку «захворювання, так, пов`язане з проходженням військової служби» та «захворювання, так, пов`язане із захистом Батьківщини» в умовах воєнного стану на території України є безпідставною. Оскільки позивач був призваний до лав Збройних Сил України під час дії воєнного стану та загальної мобілізації, брав безпосередню участь у заходах із забезпечення оборони держави та отримав статус учасника бойових дій, наявність у нього встановленої інвалідності внаслідок отриманого в цей період захворювання повністю охоплюється правовим регулюванням частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
При цьому колегія суддів також вважає помилковою позицію суду першої інстанції щодо неможливості застосування в даних правовідносинах пункту 1 частини другої статті 7 Закону № 3551-XII. Так, статус учасника бойових дій - це офіційне державне визнання внеску військовослужбовця у захист Батьківщини. Право на отримання статусу учасника бойових дій мають військовослужбовці Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які: брали безпосередню участь у виконанні бойових (службових, спеціальних) завдань у районах ведення воєнних (бойових) дій; виконували завдання на тимчасово окупованих територіях; виконали бойове завдання з вогневого ураження противника (у складі підрозділу ракетних військ або ППО), незалежно від району виконання завдань. 
Отже, наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій за своєю правовою природою та критеріями його надання спростовує висновок суду першої інстанції про те, що позивач здійснював лише «загальне проходження військової служби» без виконання обов`язків, пов`язаних із перебуванням на фронті. Як вбачається з пункту 8 Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи …. № 112/25/723/ВТ, причиною інвалідності позивача стало поранення (контузії, травми, каліцтва), захворювання або інші ушкодження здоров?я, одержані під час виконання службових обов?язків… 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відмова відповідача у наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни є протиправною, а рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Поряд із цим, щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, колегія суддів зауважує таке.
Так, лист відповідача від 12.11.2025 за своєю суттю не є актом індивідуальної дії у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не створює конкретних правових наслідків для позивача та має лише інформаційний характер. Вказаний документ не породжує виникнення, зміни чи припинення прав та обов`язків особи, а містить виключно відповідь і висвітлює позицію відповідача на порушене у зверненні питання.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне змінити спосіб захисту порушеного права та визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації щодо відмови в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Щодо вимог зобов`язального характеру, колегія суддів зауважує наступне.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому. Отже, правовідносини щодо надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни належать до виключної компетенції відповідача та є його дискреційними повноваженнями. Суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади та втручатися в їхні делеговані повноваження.
Крім того, у межах цієї справи спірним питанням була можливість застосування до позивача приписів частини другої статті 7 Закону № 3551-XII. При цьому суд не досліджував повноту наданих позивачем документів, правильність їхнього оформлення, заповнення та відповідність іншим процедурним вимогам, що також належить до виключної компетенції відповідача під час повторного розгляду заяви.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені спірного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Судовий збір не підлягає розподілу у зв?язку зі звільненням позивача від його сплати на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року у справі № 400/2094/26 - задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 березня 2026 року у справі № 400/2094/26 - скасувати.
Ухвалити нове рішення у справі, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації щодо відмови в наданні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення Баштанської районної військової адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В решті заявлених позовних вимог - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко