ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/4488/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУ ПФУ в Одеській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 25 березня 2026 року №032950013644 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон №796-ХІІ) з 17 березня 2026 року.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та в березні 2026 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (ГУ ПФУ у Волинській області) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Однак рішенням ГУ ПФУ в Одеській області їй відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років. Підставою для відмови слугувала та обставина, що у період з 13 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року вона навчалася місті у Луцьку, а даний населений пункт не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач вважає такі відповідача протиправними та зазначила, що у вказаний період перебувала на канікулах у селах Судче та Березна Воля, що підтверджується довідками від 12 січня 2026 року №5 та від 16 березня 2026 року №190, виданих Любешівською селищною радою. ОСОБА_1 зауважила, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право на користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, є посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи. Наголосила, що видане їй посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії є дійсним, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
З наведених підстав просила позов задовольнити.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
ГУ ПФУ в Одеській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечило та у їх задоволенні просило відмовити (а.с.27-31). В обґрунтування цієї позиції відповідач вказав, що після реєстрації поданої до ГУ ПФУ у Волинській області заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, ГУ ПФУ в Одеській області, рішенням якого від 25 березня 2026 року №032950013644 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання (роботи) станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років в зоні гарантованого добровільного відселення. Документами, які були надані позивачем до заяви, підтверджено факт проживання останньої у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року лише 02 роки 11 місяців 18 днів, що є недостатнім для набуття права на пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 13 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року згідно з довідкою від 12 січня 2026 року №41, оскільки заявниця за зазначений період відповідно до диплому від 28 червня 1993 року НОМЕР_1 навчалась у місті Луцьк, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Періоди перебування під час зимових та літніх канікул відповідно до довідки від 16 березня 2026 року №190 не містять підстав видачі.
Відповідач вважає, що його рішення від 25 березня 2026 року №032950013644 є законним, а підстави для його скасування відсутні.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Не є спірною та обставина, що 17 березня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області, рішенням якого від 25 березня 2026 року №032950013644 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з не підтвердженням проживання станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.
Зі змісту вказаного рішення слідує, що вік заявниці 54 роки 1 місяць, страховий стаж становить 38 років 04 місяці 10 днів. Документами підтверджено, що станом на 01 січня 1993 року заявниця проживала у зоні гарантованого добровільного відселення – 2 роки 11 місяців 18 днів. До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не зараховано період з 13 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року згідно з довідкою від 12 січня 2026 року №41, оскільки заявниця за зазначений період відповідно до диплому від 28 червня 1993 року НОМЕР_1 навчалась у місті Луцьк, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Періоди перебування під час зимових та літніх канікул відповідно до довідки від 16 березня 2026 року №190 не містять підстав видачі (а.с.18).
Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За умовами частини першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).
За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.
З положень статті 55 Закону №796-XII слідує, що умовами призначення пенсії позивачу із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-ІV, є: наявність відповідного страхового стажу (з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років), зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку; постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років; досягнення необхідного віку для призначення пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-XII.
Початкова величина зниження пенсійного віку (на 3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23, від 18 вересня 2024 року у справі №240/6201/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23).
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При вирішенні спору суд враховує, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
З наведеного слідує, що документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, є посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі – Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).
Відповідно до пункту 2.22 розділу II Порядку №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Із відомостей паспорта громадянина України вбачається, що позивач ОСОБА_1 народилася в селі Судче Любешівського (нині Камінь-Каширського) району Волинської області (а.с.6-8).
З довідки Любешівської селищної ради від 12 січня 2026 року №5 (а.с.15) слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 1986 року по 30 серпня 1987 року, з 18 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року, з 02 липня 1991 року по даний час проживає та зареєстрована в селі Судче, та в селі Березна Воля Камінь-Каширського району Волинської області.
Витягом з реєстру Любешівської селищної територіальної громади від 08 квітня 2026 року підтверджено факт реєстрації та постійного проживання ОСОБА_1 з 02 липня 1991 року по теперішній час в селі Березна Воля Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.9). 
Згідно з додатком 1 до Постанови №106 села Судче, Березна Воля Любешівського (нині Камінь-Каширського) району Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Волинською обласною державною адміністрацією 12 січня 1993 року (а.с.13).
Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 25 березня 2026 року №032950013644 вказано не підтвердження проживання станом на 01 січня 1993 року 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення (період проживання станом на 01 січня 1993 року фактично становить 2 роки 11 місяців 18 днів).
Так, судом встановлено, що у період з 01 вересня 1987 року по 26 червня 1991 року позивач навчалася у Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана на денній формі навчання, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_3 (а.с.17). Відповідно до відомостей архівної довідки від 26 лютого 2026 року №41, виданої Комунальним закладом вищої освіти «Луцький педагогічний коледж» Волинської обласної ради, ОСОБА_2 навчалася в Луцькому педагогічному училищі імені Ярослава Галана на спеціальності на спеціальності «Викладання в початкових класах загальноосвітньої школи» на денній формі навчання з 01 вересня 1987 року (наказ про зарахування до навчального закладу від 26 червня 1987 року №78) по 28 червня 1991 року (наказ про закінчення навчального закладу від 28 червня 1991 року №87), диплом НОМЕР_3 від 28 червня 1991 року, реєстраційний №7770. Отримала кваліфікацію «Вчитель початкових класів». 
За період навчання з 1987 по 1991 роки ОСОБА_2 перебувала на канікулах: І курс – з 12 січня 1988 року по 25 січня 1988 року, з 29 червня 1988 року 31 серпня 1988 року; ІІ курс – 12 січня 1989 року по 25 січня 1989 року, з 06 липня 1989 року по 31 серпня 1989 року, ІІІ курс – з 12 січня 1990 року по 25 січня 1990 року, з 13 липня 1990 року по 31 серпня 1990 року; ІV курс – з 12 січня 1991 року по 25 січня 1991 року.
У період з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року студентка проходила переддипломну педагогічну практику на ІV курсі в Любешівському районі згідно з наказом від 22 квітня 1991 року №54/2.
Тут же наведено інформацію щодо реорганізації та перейменування навчального закладу.
Відповідно до довідки Судченського старостинського округу Любешівської селищної ради від 16 березня 2026 року №190 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період навчання з 1987 року по 1991 роки в Луцькому педагогічному коледжі під час зимових та літніх канікул перебувала і проживала в селах Судче та Березна Воля Камінь-Каширського району (Любешівського) Волинської області. На підставі наказу №3 від 15 січня 1991 року по Березновільській неповній середній школі ОСОБА_2 проходила переддипломну практику з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року в даному закладі і проживала в селі Березна Воля Камінь-Каширського району (Любешівського) Волинської області (а.с.16).
Матеріали справи також містять довідку, видану дирекцією ЗЗС «Березновільска початкова школа» від 13 березня 2026 року №21 про те, що ОСОБА_2 дійсно проходила педагогічну переддипломну практику з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року у Березновільській неповній середній школі Любешівського району Волинської області (а.с.72).
Суд ще раз підкреслює, що відповідно до норм законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи, є (1) довідка про період проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), та (2) посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи.
При цьому, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку №22-1).
Як уже було зазначено, довідкою Любешівської селищної ради від 12 січня 2026 року №5 підтверджується період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення з 01 січня 1986 року по 30 серпня 1987 року, з 18 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року, з 02 липня 1991 року по даний час; Волинською обласною державною адміністрацією 12 січня 1993 року було видано посвідчення серії НОМЕР_2 (категорія 3). Отже, питання проживання позивачем не менше трьох років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (умова для видачі посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1992 року №501) вирішувалось уповноваженою комісією при наданні йому статусу потерпілої особи.
В контексті спірних правовідносин, варто зазначити, що диплом підтверджує лише факт навчання позивача у навчальному закладі і не містить інформації щодо місця її проживання. Інформація, яка міститься в дипломі, не спростовує обставини, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, яка проживала та працювала станом на 01 січня1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.
Аналогічні висновок наведено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2026 року у справі №460/13782/24.
Верховний Суд у постановах від 07 травня 2024 року у справі №460/38580/22, від 24 травня 2024 року у справі №460/17257/23 виснував, що наявність у позивача посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), умовою видачі якого було факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, дає підстави для зменшення пенсійного віку у загальному порядку на один рік за кожних два роки проживання/роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.
У постановах від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20, від 09 липня 2024 року у справі №240/16372/23, від 16 жовтня 2024 року у справі №140/14380/23 Верховний Суд зазначав, що відомості трудової книжки та диплому не можуть спростувати факту постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування.
Відтак, за вказаними обставинами період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року (з 26 квітня 1986 року по 30 серпня 1987 року, з 18 квітня 1990 року по 30 серпня 1990 року, з 02 липня 1991 року по 01 січня 1993 року) сумарно становить понад 3 роки. Крім того беззаперечним є факт проходження позивачем практики у Березновільській неповній середній школі Любешівського району Волинської області у період з 26 січня 1991 року по 08 березня 1991 року і відповідно проживання у селі Березна Воля (а.с. 14, 16, 72).
З огляду на наведене суд не погоджується із викладеним у рішенні ГУ ПФУ в Одеській області та у відзиві на позовну заяву висновком про відсутність у позивача станом на 01 січня 1993 року необхідного (не менше трьох років) періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
З витягу з реєстру Любешівської селищної територіальної громади від 08 квітня 2026 року вбачається, що ОСОБА_1 з 02 липня 1991 року зареєстрована в АДРЕСА_1 .
Таким чином, у розглядуваній справі, враховуючи наявність у позивача посвідчення особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, та довідок органу місцевого самоврядування, які підтверджують факт проживання позивача на території гарантованого добровільного відселення, беручи до уваги той факт, що позивач і на даний час проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років (максимальний), з огляду на що відмова ГУ ПФУ в Одеській області у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ носить формальний характер та не ґрунтується на нормах закону.
За змістом спірного рішення у позивача наявний страховий стаж 38 років 04 місяці 10 днів. Тобто, умова щодо страхового стажу для призначення пенсії за віком виконується.
Отже, суд висновує про те, що рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 25 березня 2026 року №032950013644 позивачу протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, тому таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення. Тож дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Одеській області.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити шляхом прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 25 березня 2026 року №032950013644 та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 17 березня 2026 року.
Як визначено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Звертаючись до суду, позивач сплатила судовий збір у сумі 1331,20 грн, що підтверджується квитанцією від 08 квітня 2026 року №1.609239475.1, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с. 5, 23).
З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у сумі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, Одеська область, місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, ідентифікаційний код юридичної особи 20987385) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 25 березня 2026 року №032950013644.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 17 березня 2026 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати у сумі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одну грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк