179/1056/26
2/179/1088/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року  Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Ковальчук Т.А.
при секретарі Хорольській І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про припинення обтяження нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав,
В С Т А Н О В И В:
01 червня 2026 року до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про припинення обтяження нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав.
Позивач в позові посилається на те, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , накладене обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяження було накладене у зв`язку з кредитними зобов`язаннями перед АТ «Ощадбанк».
Станом на сьогодні кредитні зобов`язання виконані повністю, заборгованість перед банком відсутня, що підтверджується довідкою АТ «Ощадбанк». Разом з тим, у зв`язку з тривалим строком зберігання документів та втратою архівних матеріалів, банк не має можливості надати документи, необхідні для позасудового припинення обтяження. У зв`язку з цим нотаріус не має можливості зняти заборону відчуження нерухомого майна без відповідного рішення суду. Наявність обтяження порушує моє право власності та унеможливлює повноцінне розпорядження належним їй майном.
У зв`язку із цим позивач просить суд припинити обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно щодо квартири, виключити запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, згідно якого АТ «Ощадбанк» вважає позовні вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у справі. В матеріалах справи відсутні будь – які докази на підтвердження існування кредитних або інших правовідносин між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 . 
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісних позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно Договору дарування від 25.02.2002 року зареєстрованого державним нотаріусом Н.М.Незнайко в реєстрі за №227, власником квартири ( АДРЕСА_1 ) є ОСОБА_1 (1/2 частка) та ОСОБА_2 (1/2 частка). (а.с.5)
Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно наданих позивачем, заборона на нерухоме майно, як тип обтяження, зареєстровано 21.12.2007 року приватним нотаріусом Ченакал Е.Л. згідно договору іпотеки №2095 від 21.12.2007 року. (а.с.10)
Однак позивач вказує, що обтяження накладено у зв`язку із кредитною заборгованістю перед АТ «Ощадбанк». Згідно відомостей наданих АТ «Ощадбанк», позивач не мала кредитних відносин із банком. Позивач не надає доказів, які підтверджували факт наявності кредитних відносин із відповідачем які впливають на обтяження нерухомого майна.
Також відповідачем не надано Договору іпотеки №2095 від 21.12.2007 року.
Відповідно до приписів ст. 572, 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в ЄДР чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.09.2019 у справі № 695/3790/15-ц право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена. Ефективним способом захисту порушених прав позивача має бути пред`явлення позову про визнання іпотеки такою, що припинена, оскільки щодо цього існує спір, а також - про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек чи шляхом припинення зобов`язання за договором.
З огляду на наведене, суд вважає, що позивачем не надано доказів укладення кредитного договору, договору іпотеки як підстав для накладення обтяження на нерухоме майно, а також доказів виконання в повному обсязі зобов`язань за договорами і внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.А.Ковальчук