П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2026 року місто Київ
справа № 754/11599/25
провадження № 22-ц/824/3753/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Євграфової Є.П., Поливач Л.Д.,

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
відповідач -  ОСОБА_1 

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»
на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року, ухвалене у складі судді Грегуль О.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» у електронній формі був укладений договір про споживчий кредит № 3836562, згідно з умовами якого відповідач, шляхом переказу кредитних коштів на картковий рахунок, отримав 15 000 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, комісію в порядку та строки, визначені Договором.
ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору, кредит, проценти за користування ним в порядку та строки, визначені Договором та не повернув.
11 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № 72-МЛ, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги, зокрема і за кредитним договором від 18 лютого 2021 року № 3836562, який укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача становить 61885,80 грн, з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту становить - 14250 грн; прострочена заборгованість за відсотками за становить - 46585,80 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 1050 грн.
Крім того, позивач зазначив, що було вжито заходів щодо досудового врегулювання спору між сторонами. Відповідачу надіслано письмову вимогу про погашення кредитної заборгованості.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, позивач просив вирішити питання судових витрат та стягнути також витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» подав апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд», в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити та здійснити розподіл судових витрат.
Вважає, рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким що ухвалено з порушенням норм матеріального права при недотриманні норм процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність доказів, які б підтверджували факт укладення між сторонами кредитного договору та погодження відповідачем його умов, оскільки такі докази містяться в матеріалах справи.
Кредитний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету на офіційному сайті первісного кредитора - ТОВ «Мілоан». Як доказ ідентифікації відповідача в електронному кабінеті, з метою отримання кредитних коштів, до позовної заяви було додано довідку про ідентифікацію.
Також зазначає, що до позовної заяви долучено платіжне доручення за договором про споживчий кредит № 3836562 від 18 лютого 2021 року, котре містить усі необхідні реквізити, а тому може вважатися первинним документом і підтверджувати надання Позичальнику кредитних коштів. 
У клопотанні про витребування доказів, поданим до суду першої інстанції з технічних причин було допущено описку у сумі переказаних коштів, а саме: зазначено суму 14250 грн, замість вірної 15000 грн. У позові було вказано вірну суму перерахованих коштів на картковий рахунок відповідача, а також у всіх доказах за договором про споживчий кредит №3836562 від 18 лютого 2021 року міститься вірна сума.
Суд при розгляді клопотання наданого позивачем для звернення в банк, не залишив дане клопотання без розгляду, у зв`язку з невідповідністю суми переказу коштів та не надав позивачу можливість усунути описку. В електронному кабінеті системи ЄСІТС по справі №754/11599/25 відсутня будь-яка зареєстрована відповідь Приват Банку, щодо даного клопотання, а відтак позивач не мав можливості ознайомитись з цією інформацією, а про зміст дізнався із тексту самого рішення.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався, проте надав до суду пояснення та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 3 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що згідно з договором про споживчий кредит № 3836562 (індивідуальна частина) від 18 лютого 2021 року (зазначені сторони ТОВ «Мілоан», ОСОБА_1 відповідач) відповідачу надано 15000 грн кредиту на 30 днів під проценти (ставки 0,88 % та 5 % стандартна (базова) в день) з комісією 1050 грн за надання кредиту.
Відповідно до наданого на виконання ухвали суду про витребування доказів листа АТКБ «ПриватБанк» від 25 серпня 2025 року на ім`я відповідача у банку емітовано карту, на яку 18 лютого 2021 року зарахування коштів відсутнє.
За договором відступлення прав вимоги № 72-МЛ від 11 червня 2022 року (сторони ТОВ «Мілоан» та позивач) та актом приймання-передачі реєстру боржників і витягу з реєстру боржників, позивачу передано право вимоги за договором про споживчий кредит № 3836562 (індивідуальна частина) від 18 лютого 2021 року.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з урахуванням наданої АТ КБ «Приватбанк» відповіді на виконання ухвали суду від 22 липня 2025 року (щодо підтвердження перерахування на картку відповідача коштів та факт належності вказаної у договорі картки відповідачу) позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, зокрема і первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували факт надання відповідачу кредиту 18 лютого 2021 року. 
Колегія суддів погоджується з такими з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 77, 81 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». 
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем до позовної заяви надано копію анкети-заяви на кредит №3836562 від 18 лютого 2021 року, копію договору про споживчий кредит №3836562 від 18 лютого 2021 року, копію додатка №1 до договору про споживчий кредит №3836562 від 18 лютого 2021 року - Графік платежів, копію додатка №2 до договору про споживчий кредит №3836562 від 18 лютого 2021 року Паспорту споживчого кредиту, копію довідки про ідентифікацію, копію платіжного доручення, копію відомості про щоденні нарахування та погашення. 
Як доказ ідентифікації відповідача в електронному кабінеті, з метою отримання кредитних коштів, до позовної заяви було додано довідку про ідентифікацію, якою передбачено усі персональні дані відповідача, зокрема такі дані як: РНОКПП та дата народження, що, як вважає позивач, дає можливість його ідентифікувати, за вказаними у довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано договір №3836562.
Також позивач, скористався своїм правом та подав до суду клопотання про витребування письмових доказів по справі (а.с. 9-10), необхідних для встановлення дійсних обставин справи, зокрема наступної інформації у АТ КБ «ПРИВАТБАНК»:
«-чи належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_1 ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 );
-чи була успішною транзакція здійснена 18.02.2021 на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 14250 грн з призначенням платежу «зарахування на картку, маска картки № НОМЕР_1 .
Якщо так, то:
-чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 ;
-чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_1 ».
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 липня 2025 року подане позивачем клопотання із зазначеною ньому запитуваної інформацією задоволено судом.
На виконання цієї ухвали суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь (номер реєстрації документа 43819 29 серпня 2025 року а.с. 53), в якій банк підтвердив, що вказана у запиті банківська картка емітована на ім`я ОСОБА_1 проте зарахування коштів 18 лютого 2021 року на суму 14250 грн. відсутнє.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що помилково вказана ним сума у клопотанні 14250 грн є наслідком технічної помилки, а оскільки суд не залишив дане клопотання без розгляду, у зв`язку з невідповідністю суми переказу коштів та не надав позивачу можливість усунути описку, а відповідь банку в електронному кабінеті системи ЄСІТС відсутня, позивач не мав можливості ознайомитись з цією інформацією, а про зміст дізнався із тексту самого рішення.
Зазначене не може бути взяте до уваги, як підстава для скасування оскаржуваного рішення, оскільки, процесуальним законодавством передбачено можливість суду виправляти виключно власні описки та арифметичні помилки у вже ухвалених рішеннях, постановах чи ухвалах. Помилки, які сторона (або її адвокат) допустила в тексті свого клопотання, суд виправляти не може, оскільки це є порушенням принципів змагальності та диспозитивності. 
Крім того, подаючи до суду вказане клопотання, позивач, як зацікавлена сторона повинен цікавитись результатами розгляду справи, ухвала про витребування доказів від 22 липня 2025 року опублікована в ЄДРСР для загального доступу 24 липня 2025 року, відповідь від банку зареєстрована 2 вересня 2025 року, а оскаржуване рішення ухвалено 29 вересня 2025 року. Тобто у позивача було достатньо часу ознайомитись зі змістом ухвали про витребування доказів, наданою банком відповіддю, яка міститься в матеріалах паперової справи, з якою представник позивача міг ознайомитись в приміщенні суду.
Зі змісту листа АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 22 липня 2025 року вбачається, що «на ім`я ОСОБА_1 в Банку емітовано картку № НОМЕР_3 . Зарахування на картку № НОМЕР_3 за 18.02.2021 на суму 14250 грн. відсутнє» (а.с. 53). У суду відсутні підстави ставити під сумнів інформацію надану банком, як уповноваженою особою саме на надання запитуваної інформації.
Враховуючи наведене, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання відповідачу кредитних коштів на виконання договору від 18 лютого 2021 року. Наведені в апеляційній скарзі заперечення не підтверджуються доказами, які б можна було покласти в основу для підстав скасування оскаржуваного рішення, а фактично зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням суду.
Крім того колегія суддів звертає увагу, що надана позивачем копія договору про споживчий кредит № 3836562 містить відмітку про підпис ОСОБА_2 , ТОВ «Мілоан», час 18 лютого 2021 13:38, проте не містить доказів підписання такого одноразовим ідентифікатором вказаним у довідці про ідентифікацію J22924.
Відповідач заперечує про укладання кредитного договору та отримання ним кредитних коштів від ТОВ «Мілоан».
Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про не доведеність належними доказами факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 15 000 грн за договором про споживчий кредит № 3836562 є обґрунтованим та відповідає обставинам справи.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 141, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Є.П. Євграфова 

Л.Д. Поливач