Справа № 202/4087/26
Провадження № 2/202/4188/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

23 червня 2026 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд м. Дніпра в складі:
головуючого судді Дребот І.Я.,
за участю секретаря судового засідання Козиря Ю.Ю.,
за участю представника позивача - адвоката Борсук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковська Юлія Юріївна про встановлення факту проживання однією сім?єю разом зі спадкодавцем,-

ВСТАНОВИВ:

01.05.2026 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Борсук Ю.В. (діє на підставі ордеру серія АЕ №1488816 від 29.04.2026 року, наданого на підставі договору про надання правничої допомоги від 04.03.2026 року №2) звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпра із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковська Юлія Юріївнапро встановлення факту проживання однією сім?єю разом зі спадкодавцем, в якій просить встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 проживав однією сім?єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 менш п?яти років починаючи з січня місяця 2012 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, щовін є співвласником 27/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач-2 ОСОБА_3 є співвласницею 46/100 частки цього домоволодіння, відповідач-1 ОСОБА_5 є рідною сестрою позивача. Ще 27/100 частки вказаного домоволодіння належали матері позивача та відповідача-1 - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_4 фактично проживала із позивачемОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з січня 2012 рокупо день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 через погіршення стану її здоров`я, оскільки страждала на ішемічну хворобу серця, високий тиск, перенесла операцію на серці у грудні 2012 року з встановленням штучного клапана. Вони з позивачем вели спільний побут, спільний бюджет, спільно харчувалися, здійснювали спільні витрати на утримання та ремонт житла.
Факт спільного проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_4 не менше п`яти років до дня її смерті в період з січня 2012 року по 12.04.2017 року, як членів сім`ї, зі спільним веденням господарства та взаємними правами і обов`язками, підтверджується письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також актом про проживання від 16.02.2021 року, затвердженим головою квартального комітету №3 Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Бережною Л.Ф.
Після смерті матері ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належну їй частку - 27/100 вказаного домоволодіння.
01 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковської Ю.Ю.від 05 листопада 2020 року йому відмовлено у вчиненні нотаріальної діїчерез відсутність документального підтвердження факту прийняття спадщини. У зв?язку з викладеним, він змушений звернутися до суду із цим позовом для подальшого оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, оскільки встановлення факту проживання із ОСОБА_4 однією сім?єю не менш п?яти років до її смерті має значення для оформлення та захисту спадкових прав позивача. Встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім?єю для отримання свідоцтва про право на спадщину не вбачається можливим в позасудовому порядку, що також випливає зі змісту постанови нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії, ОСОБА_1 не має іншої можливості одержати документ, який встановлюватиме зазначений факт, окрім як шляхом звернення до суду із цією позовною заявою.
07 травня 2026 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпра позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
23 червня 2026 року від представника позивача адвоката Борсук Ю.В. через канцелярію суду надійшли пояснення на позовну заяву, в яких позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин. Справу просила розглядати за її відсутності.
Відповідач-1 ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 23.06.2026 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю та підтверджує факт проживання матері ОСОБА_4 разом з її братом - позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проти задоволення позову не заперечує.
Відповідач-2 ОСОБА_3 в судове засідання не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, 23.06.2026 року через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що є співвласницею 46/100 частки домоволодіння АДРЕСА_2 . Власниками іншої частини будинку (54/100 частки в рівних частках - по 27/100 частин) є позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_4 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До своєї смерті ОСОБА_4 проживала постійно разом зі своїм сином ОСОБА_1 з січня 2012 року, в неї було поганий стан здоров`я та тяжка хвороба серця. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мали спільний бюджет та господарство, вона поралася на городі, робила покупки, разом з сином приводили свою частину будинку до ладу. Відповідач-2 ОСОБА_3 підтвердила, що факт постійного проживання протягом не менше п`яти років до смерті матері ОСОБА_4 відповідає дійсності, заперечень проти задоволення позову вона не має, просила розглядати справу за її відсутності.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковська Ю.Ю. в судове засідання не з?явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязіна підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Так, в судовому засіданні встановлено,що 18.02.1967 року батьки позивача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.07.2011 року, актовий запис №136, виданим (повторно) Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 (позивач), його батьками були ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 04.08.2011 року, актовий запис №3561, виданим (повторно) Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_12 (Відповідач-1), яка є рідною сестрою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 04.05.1966 року, актовий запис № 414, виданим Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська.
10.10.1986 року відповідач-1 уклала шлюб з ОСОБА_13 та взяла прізвище свого чоловіка - « ОСОБА_14 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 10.10.1986 року, актовий запис № 1268, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС м. Дніпропетровська.
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 12.01.2011, актовий запис №57, виданим (повторно) Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.
Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина у вигляді 54/100 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 , яку прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , після чого отримали спадщину в рівних частках, тобто по 27/100 частин вказаного нерухомого майна за кожним, що підтверджується відповідними свідоцтвами про право на спадщину за законом від 31.01.2012 року, виданими державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М.
Доводи позивача ОСОБА_1 щодо поганого стану здоров`я матері ОСОБА_4 підтверджуються медичними документами на її ім`я, копії яких долучені до матеріалів справи, з яких вбачається, що ОСОБА_4 страждала на ішемічну хворобу серця та високий тиск, постійно проходила медичні обстеження в профільних медичних закладах, здійснено операцію на серці у грудні 2012 року зі встановленням штучного електроклапана.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 16.04.2017 року, виданим Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належну їй 27/100 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, по АДРЕСА_3 .
Позивач ОСОБА_1 разом зі своєю сестрою ОСОБА_2 (відповідачем-1) поховали матір на Сурсько-Литовському кладовищі в м. Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про поховання серії НОМЕР_7 від 14.04.2017 року, виданим Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради.
Згідно акту про проживання від 16.02.2021 року, затвердженого головою квартального комітету №3 Індустріальної районної у місті Дніпрі ради Бережною Л.Ф. вбачається, що мешканці АДРЕСА_3 : ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 підтвердили факт спільного проживання позивача ОСОБА_1 разом зі своєю матір?ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 у період з січня 2012 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та те, що ОСОБА_1 здійснював постійний догляд за своєю матір?ю, оскільки в неї був штучний серцевий клапан. Також актом підтверджується, що у позивача з матір? юОСОБА_4 був спільний бюджет, та вони разом несли витрати по утриманню будинку. Після смерті матері позивач залишився мешкати за вказаною адресою.
Спільні витрати на утримання будинку підтверджуються квитанціями про сплату комунальних послуг.
Факт сумісного проживання позивача ОСОБА_1 з його матір?ю ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не менш ніж п?ять років на день її смерті починаючи з січня 2012 року по 12.04.2017 року, як сім?ї, їх пов?язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю взаємних прав і обов?язків підтверджується письмовими поясненнями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
З копії спадкової справи № 06/2020, відкритої після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданої суду приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковською Ю.Ю. на виконання ухвали суду від 09 червня 2026 року вбачається таке. 
01.06.2020 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 відкрито вказану спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 60391279 від 01.06.2020 року.
Спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_4 є її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 не зверталась та заяву про відмову від спадщини не подавала, позов ОСОБА_1 визнала під час судового розгляду цієї справи.
ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , заяву про відмову від спадщини не подавав, що підтверджується відомостями наявними в спадковій справі №06/2020.
05.11.2020 року постановою нотаріуса позивачу ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з тим, що у спадкоємця ОСОБА_1 відсутній факт прийняття спадщини, оскільки у спадкодавця ОСОБА_4 зареєстроване місце проживання за іншою адресою: АДРЕСА_4 , але фактично вона проживала більше п?яти років з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .
Відмова нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про прийняття спадщини пов?язана виключно з тим, що ОСОБА_1 із наданих ним документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України.
У ч.1 та 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов?язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім?єю зі спадкодавцем. Встановлення такого факту можливе лише в судовому порядку, оскільки нотаріус позбавлений можливості безспірно встановити відповідні обставини.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України.
Цивільне законодавство не містить норм, які зобов?язують позивача у спадкових справах разом із позовною вимогою про встановлення факту, пред?являти ще й вимогу про визнання права власності на спадкове майно (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 165/2486/19).
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов?язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 760/5425/17).
У пункті 7 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз?яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв?язку із втратою годувальника тощо.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Конвенції. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов?язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі Powelland Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Перелік прав та обов?язків особи, які не входять до складу спадщину визначений у статті 1219 ЦК України.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (частина перша статті 1220 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.
Згідно із статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Для набуття права на спадкування за законом на підставі зазначеної статті необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім?єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п?ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім?єю.
За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з частинами другою, четвертою статті 3 СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Сім?я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду: від 30 вересня 2019 року в справі №554/14633/15-ц (провадження №61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі №461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18).
Отже слід зазначити, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім?єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки.
Згідно з абзацом п?ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов?язковими умовами для визнання осіб членами сім?ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Згідно з роз?ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов?язані спільним побутом, мають взаємні права та обов?язки. Зазначений п?ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім?єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім?єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов?язані спільним побутом, мали взаємні права та обов?язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Про проживання однією сім?єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц.
Для встановлення спільного проживання однією сім?єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім?ї, витрачання коштів на спільні цілі.
Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.
З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім?єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв?язку із цим взаємних прав та обов?язків, притаманних сім?ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п?ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Метою доказування є з?ясування дійсних обставин справи, обов?язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов?язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
Отже, у процесуальному законодавстві передбачено обов?язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб?єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження №61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім?єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов?язків.
Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути абсолютним доказом того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем, якщо цей факт підтверджується сукупністю інших належних і допустимих доказів- аналогічна позиція викладена у постановіВерховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17).
Юридичний факт проживання однією сім?єю зі спадкодавцем не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини має бути встановлений виключно рішенням суду. Нотаріус не має повноважень та інструментів для безспірного встановлення зазначених обставин, тому відмова у вчиненні нотаріальної дії є правомірною та не позбавляє спадкоємця права на судовий захист- аналогічна позиція викладена у постановіКасаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 383/821/22.
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім?єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов?язком суду при їх оцінці.
Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв?язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, приймаючи до уваги, що в ході розгляду справи по суті знайшли підтвердження заявлені стороною позивача в обґрунтування його позовних вимог фактичні обставини, як то фактичне прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , відсутність відмови від спадщини, надані належні докази на підтвердження спільного проживання позивача однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 не менш ніж п?ять років на день її смертіпочинаючи з січня 2012 року по ІНФОРМАЦІЯ_7за адресою: АДРЕСА_1 , як сім?ї, їх пов?язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, бюджету, наявністю взаємних прав і обов?язків, пояснення свідків, використання позивачем позасудового шляху вирішення спору та звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом після відмови нотаріуса, приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і наявність підстав для їх задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сидельковська Юлія Юріївна про встановлення факту проживання однією сім?єю разом зі спадкодавцем - задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) проживав однією сім?єю зі спадкодавцем ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) не менш п?яти років починаючиз січня місяця 2012 року по день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати покласти на позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Я. Дребот