ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2026 м.Дніпро 
Справа № 904/1235/26

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів: Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
за участі секретаря судового засідання: Ігнатенко Г.В.
Представники сторін у судове засідання не з`явились.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 (суддя Загинайко Т.В.) у справі № 904/1235/26
за позовом Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА», м. Зеленодольськ, Криворізький район, Дніпропетровська область 
про стягнення 658 467 грн 04 коп.
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад змісту рішення господарського суду першої інстанції:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» про стягнення 658 467 грн 04 коп. — неустойки, нарахованої за порушення строків завершення будівництва за Договором підряду від 21.03.2025 № 140/4Д на будівництво фортифікаційних споруд, що складає 448 954 грн 80 коп. — пені та 209 512 грн 24 коп. — штрафу у розмірі 7% за прострочення завершення будівництва на строк понад 30 днів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2025 між сторонами укладено Договір підряду № 140/4Д на будівництво фортифікаційних споруд, за умовами якого відповідач зобов`язався виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199». Строк виконання робіт встановлено до 16.06.2025 включно. Відповідач допустив порушення строків завершення будівництва, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню та штраф відповідно до п. 13.5 Договору.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 позов задоволено частково. Поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» процесуальний строк для подання клопотання про долучення доказів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на користь Військової частини НОМЕР_1 134 686 грн 44 коп. — пені, 62 853 грн 67 коп. — штрафу у розмірі 7% за прострочення завершення будівництва на строк понад 30 днів та 7 901 грн 60 коп. — витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог — відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що укладений сторонами Договір підряду є змішаним договором, який містить елементи договору підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а також договору будівельного підряду. Суд встановив, що відповідно до п. 3.1 Договору та Календарного графіку виконання робіт (Додаток 4) відповідач повинен був завершити виконання ІІ етапу робіт (будівельні роботи) до 16.06.2025 включно. Будівельні роботи фактично завершені у листопаді 2025 року, що підтверджується актами форми КБ-2в та Актом готовності об`єкту до експлуатації від 04.12.2025.
Суд першої інстанції визнав правомірними вимоги позивача щодо стягнення пені у сумі 448 954 грн 80 коп. та штрафу у сумі 209 512 грн 24 коп., встановивши, що їх нарахування проведено арифметично правильно. Водночас суд відхилив доводи відповідача стосовно невиконання позивачем обов`язку з передачі фронту робіт та затвердження проектної документації, зазначивши, що ці доводи спростовуються актом приймання-передачі будівельного майданчику від 22.03.2025 та наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 14.04.2025 № 187. Суд також відхилив посилання відповідача на висновок Рівненської ТПП від 07.10.2025 № 56.01/406, зазначивши, що цей висновок засвідчує істотну зміну обставин, а не форс-мажорні обставини, та не є сертифікатом ТПП, який підтверджує наявність форс-мажору. Суд послався на п. 14.8 Договору, яким сторони передбачили, що сам факт дії воєнного стану не вважатиметься форс-мажорними обставинами.
Разом з тим, зважаючи на відносно незначний період прострочення, повне виконання відповідачем зобов`язань за Договором, обставини здійснення господарської діяльності в умовах воєнного стану та виконання робіт поблизу лінії бойового зіткнення, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру неустойки на 70%, стягнувши пеню у сумі 134 686 грн 44 коп. та штраф у сумі 62 853 грн 67 коп.
Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами звернулися обидві сторони.
Військова частина НОМЕР_1 просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 в частині розміру стягнутих з ТОВ «Строй ЮА» на користь Військової частини НОМЕР_1 пені та штрафу — змінити, стягнути з ТОВ «Строй ЮА» на користь Військової частини НОМЕР_1 пеню за порушення строків завершення будівництва у сумі 448 954,80 грн та штраф у розмірі 7% за прострочення завершення будівництва понад тридцять днів - 209 512,24 грн.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 в частині встановлення підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення неустойки (пені і штрафних санкцій) та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ «Строй ЮА» в повному обсязі.
Зміст та обґрунтування вимог апеляційної скарги 
Узагальнення доводів апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 :
Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру неустойки на 70%. Апелянт вважає, що при прийнятті рішення про зменшення розміру неустойки поза увагою суду залишилось те, що відповідно до п. 14.8 Договору сторони усвідомлювали, що Договір укладається під час дії правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану не вважатиметься обставинами непереборної сили, крім випадків настання конкретних подій, підтверджених документами уповноваженого органу. Отже, укладаючи Договір під час воєнного стану, коли обстріли території України тривали більше трьох років, відповідач повинен був усвідомлювати усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни.
Апелянт наголошує, що відповідач не довів допустимими доказами наявності обставин, які б суттєво перешкоджали виконати зобов`язання у визначений Договором строк. Крім того, з пропозицією змінити умови Договору в частині збільшення строків будівництва відповідач не звертався, протягом строку, визначеного у Договорі для виконання будівельних робіт, доказів щодо істотної зміни обставин не надавав.
Щодо тривалості прострочення Військова частина НОМЕР_1 зазначає, що відповідно до Календарного графіку будівельні роботи повинні бути виконані в період з 04.05.2025 по 16.06.2025, тобто протягом 44 днів, тоді як фактично будівельні роботи завершені 14.11.2025, а прострочення склало 150 днів, що перевищує встановлений Договором строк будівництва у 4 рази та вказує на істотне порушення строків.
Щодо негативних наслідків несвоєчасного завершення будівництва апелянт зазначає, що ціль укладення Договору полягала не в досягненні економічного результату, а у здійсненні будівництва військової фортифікаційної споруди опорного пункту з метою побудови стійкої оборони на відповідному напрямку в умовах триваючої військової агресії. Внаслідок невиконання договірного обов`язку під реальну загрозу була поставлена можливість організації належної оборони держави та збереження життя особового складу військових формувань. За таких обставин посилання суду першої інстанції на те, що порушення не завдало збитків позивачу, а стягнення договірної неустойки перетворюється на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, є необґрунтованими.
Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 вважає, що висновки суду першої інстанції в частині наявності підстав для зменшення розміру пені та штрафу не відповідають обставинам справи та прийняті внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.
Узагальнення доводів апеляційної скарги ТОВ «Строй ЮА»:
ТОВ «Строй ЮА» зазначає, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині встановлення підстав для покладення відповідальності за прострочення завершення робіт на Підрядника, та наполягає, що рішення не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України щодо законності та обґрунтованості.
Апелянт вказує, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки низці суттєвих обставин, зокрема: чи було надано належне сприяння у виконанні Договору з боку Замовника; чи виконано Замовником зустрічні зобов`язання за Договором; чи настало прострочення з вини Відповідача; чи є підстави для звільнення від відповідальності за умовами п. 13.2 та 13.13 Договору або за законом.
ТОВ «Строй ЮА» стверджує, що Замовником не було виконано зустрічне зобов`язання, передбачене п. 4.2.1 та п. 8.1 Договору, щодо послідовного затвердження проектної документації та передачі фронту робіт ІІ етапу. Апелянт посилається на те, що проектна документація була затверджена лише наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 187 від 14.04.2025 як «державним замовником», однак не була погоджена з військовим командуванням в зоні територіальної відповідальності якого перебувають фортифікаційні споруди, як того вимагає Постанова КМУ від 29.12.2023 № 1415. На підтвердження цього апелянт посилається на лист-відповідь Адміністрації ДССТ № 518/5704 від 20.05.2026, який підтверджує, що Військова частина НОМЕР_1 є державним замовником, а військове командування в зоні територіальної відповідальності — це Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Командування сухопутних військ ЗСУ, тобто різні суб`єкти.
Апелянт також зазначає, що Акт приймання-передачі об`єкта від 22.03.2025 не може свідчити про належне виконання Замовником обов`язку з передачі фронту робіт ІІ етапу, оскільки він складений наступного дня після укладення Договору — до розроблення та затвердження проектної документації, без належної ідентифікації конкретної ділянки виконання робіт, без прив`язки до координат та меж. Відповідач направляв на адресу Замовника лист № 121 від 06.06.2025, у якому наголошував на необхідності виконання обов`язку з передачі фронту робіт ІІ етапу, проте такий обов`язок Замовником виконано не було.
ТОВ «Строй ЮА» посилається на наявність форс-мажорних обставин, підтверджених висновком Рівненської ТПП від 07.10.2025 № 56.01/406, згідно з яким з початку квітня 2025 року відбулося загострення воєнної ситуації на території Межівської територіальної громади Дніпропетровської області та Покровському районі Донецької області, що безпосередньо вплинуло на безпекову обстановку в межах населених пунктів, де ведуться будівельні роботи. Апелянт зазначає, що у період з 01.04.2025 по 31.05.2025 повітряна тривога оголошувалася 238 разів загальною тривалістю понад 881 годину, а загальний час зупинки робіт з причин, що не залежать від Підрядника, складає понад 50 календарних днів.
Апелянт наполягає на застосуванні п. 13.2 та п. 13.13 Договору, згідно з якими Підрядник не несе відповідальності за порушення строків виконання робіт, якщо таке порушення сталося не з його вини, а також на застосуванні ст. ст. 612, 613, 614, 617 ЦК України. ТОВ «Строй ЮА» посилається на принцип contra proferentem, зазначаючи, що Договір укладено в редакції, запропонованій Замовником, а тому неоднозначності в тлумаченні його умов мають тлумачитися на користь Підрядника, з посиланням на постанову Об`єднаної палати КЦС ВС від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.
Позиція учасників справи, викладена у відзиві на апеляційну скаргу
Військова частина НОМЕР_1 та ТОВ «Строй ЮА» не скористалися правом подати відзиви на апеляційні скарги, що відповідно до частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Процесуальні дії суду апеляційної інстанції під час перегляду справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кошлі А.О. (доповідач), суддів: Кучеренко О.І., Стефанів Т.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 у справі № 904/1235/26. Витребувано з Господарського суду Дніпропетровської області справу № 904/1235/26. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.09.2026 о 10.00 годин.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.06.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 по справі № 904/1235/26 залишено без руху та надано апелянту строк для усунення недоліків — 5 днів з дня вручення ухвали, шляхом подання доказів доплати судового збору у розмірі 11 852,42 грн. На виконання ухвали суду апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 по справі № 904/1235/26. Об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та ТОВ «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 по справі № 904/1235/26. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 01.09.2026 о 10.00 годин.
01.09.2026 до суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 , за змістом якої останній підтримує вимоги своєї апеляційної скарги в повному обсязі та просить суд здійснити розгляд справи за наявними у матеріалах справи доказами без участі представника позивача.
01.09.2026 представником ТОВ «Строй ЮА» подано заяву про розгляд справи без участі представника останнього, в якій зазначено про підтримання вимог апеляційної скарги відповідача в повному обсязі.
Відповідно до положень ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи належне повідомлення учасників провадження про дату, час і місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду оскаржуваного рішення та з огляду на те, що явка повноважених представників в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія апеляційного суду дійшла висновку про можливість розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України, одночасно задовольняючи вищевказані клопотання сторін про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 01.09.2026 прийнято постанову.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені в апеляційному порядку
21.03.2025 року між відповідачем – Товариством з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА», як підрядником, та позивачем – Військовою частиною НОМЕР_1 , як замовником, було укладено Договір підряду №140/4Д на будівництво фортифікаційних споруд (надалі – Договір).
Відповідно до пункту 1.1 Договору в порядку, строки та на умовах, визначених цим Договором, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №199» (надалі – об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість.
Пунктом 1.4 Договору сторони погодили, що роботи виконуються за етапами: 
І етап – Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії «Робочий проєкт» (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору. 
ІІ етап – Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Згідно з умовами пункту 2.1. Договору, в редакції змін, внесених Додатковою угодою від 05.05.2025 №1 до Договору, вартість робіт по Договору визначена за Договірною ціною і складає 2 993 032 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ 498 838 грн. 67 коп. та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва Об`єкта. 
Строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до « 16» червня 2025 року включно; підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання Договору підряду (пункти 3.1., 3.2. Договору).
Підпунктом 4.2.1. пункту 4.2. Договору визначено, що замовник зобов`язаний затвердити проектну документацію, надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Відповідно до пункту 8.1. Договору замовник за актом приймання-передачі об`єкта передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт (будівельний майданчик/фронт робіт).
Згідно з пунктом 8.2. Договору підрядник самостійно організовує всю роботу з виконання цього Договору відповідно до календарного графіка виконання робіт (додаток 4), та з дотриманням вимог ДБН А.3.1-5-2016 «Організація будівельного виробництва», інших нормативних документів, які регулюють виконання будівельних робіт.
Підрядник щомісячно до 10 числа наступного місяця зобов`язаний інформувати замовника, зокрема, про хід виконання робіт, у тому числі про відхилення від графіка їх виконання (причини, заходи щодо усунення відхилення тощо) (пункт 8.4 Договору).
Пунктом 10.1. Договору передбачено, що приймання та передача виконаних робіт здійснюються cторонами поступово у міру завершення виконання видів робіт, їх частин, окремих конструктивних елементів тощо, шляхом підписання сторонами Акта приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3.
Розрахунки за виконані роботи з будівництва об`єкту проводяться на підставі Актів приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідок про вартість викопаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3 протягом 10 (десяти) календарних днів після їх підписання (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника) та надання підрядником проміжного пакету документів, а саме: проміжних актів прихованих робіт затверджених інженером технічного нагляду.
Після виконання підрядником робіт з будівництва замовник приймає виконану роботу та протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання пакету документів підписує Акти приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за формою № КБ-3, якщо вони повністю відповідають об`ємам викопаних робіт на ділянці будівництва, в іншому випадку акти повертаються Підряднику для усунення зауважень та коригування (пункт 11.1. Договору).
Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), але не пізніше ніж до 31.12.2025. У частині оплати - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (пункт 17.2 Договір).
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов пункту 8.1. Договору 22.03.2025 позивачем було передано відповідачу будівельний майданчик, про що сторонами складено відповідний акт приймання-передачі об`єкта (будівельного майданчика) (а.с. 120),
Як свідчить зміст Календарного графіку виконання робіт (Додаток №4 до Договору) сторони встановили строки виконання у декадах (І декада – з 1 по 10 число місяця, ІІ декада – з 11 по 20 число місяця, ІІІ декада – з 21 до кінця місяця), з поділом кожної декади на три рівні частини (третини), які відповідають: 
- перша третина першої декади – 1-3 число місяця, друга третина - 4-6 число місяця, третя третина – 7-10 число місяця;
- перша третина другої декади - 11-13 число місяця, друга третина - 14-16 число місяця, третя третина 17-20 число місяця;
- перша третина третьої декади - 21-23 число місяця, друга третина - 24-26 число місяця, третя третина - 27- останнє число місяця.
З урахуванням наведеного тлумачення графіку виконання робіт, враховуючи зафарбовані (позначені) клітини графіку, відповідач повинен був завершити виконання ІІ етапу робіт (будівельні роботи) до 16 червня 2025 року включно.
Як вбачається, на виконання умов Договору відповідачем було виконано роботи з розробки проектної документації (І етап робіт) по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199», про що сторонами складено Акт від 08.04.2025 №1 ПКД здачі-приймання робіт з розробки проектно-кошторисної документації вартістю 59 760 грн. 00 грн. (а.с. 19). 
Вартість І етапу робіт було оплачено позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.06.2025 № 337 (а.с.115 – зворотна сторона).
Виконання відповідачем ІІ етапу робіт (будівельні роботи) підтверджується актами форми КБ-2в від 07.06.2025 №1 на суму 1 132 402 грн. 67 коп., від 30.06.2025 №2 на суму 1 671 389 грн. 11 грн. та від 14.11.2025 №3 на суму 74 993 грн. 90 коп. (всього на суму 2 878 785 грн. 68 коп.), а також довідками про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3.
Крім того, згідно акту від 24.11.2025 №2 ПКД здачі-приймання виконаних робіт зі здійснення авторського нагляду по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №199» відповідачем було передано позивачу роботи зі здійснення авторського нагляду по об`єкту, вартістю 11 400 грн. 00 коп. 
Вартість ІІ етапу робіт оплачена позивачем в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями (а.с. 115-74).
Актом готовності об`єкту до експлуатації від 04.12.2025 визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №199» виконано в повному обсязі та закінчено у листопаді 2025 року, фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 2 949 945 грн. 68 коп. 
У зв`язку з меншою кінцевою вартістю робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199», з метою зняття бюджетних зобов`язань, Додатковою угодою № 2 від 27.11.2025 сторони змінили вартість робіт в бік зменшення на 43 086 грн. 32 грн. шляхом внесення відповідних змін до пункту 2.1 Договору.
Таким чином, за додатковою угодою № 2 від 27.11.2025 вартість робіт за Договором склала 2 949 945 грн. 68 грн., в тому числі ПДВ – 491 657 грн. 61 грн. (а.с. 87).
Позивач зазначає, що відповідачем роботи виконані у повному обсязі та належним чином, але з порушенням строку їх виконання, у зв`язку з чим відповідачу нараховано неустойку у вигляді пені та штрафу; відповідач з позовними вимогами не погоджується, просить зменшити штрафні санкції; зазначене стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.
Правові підстави та норми права, застосовані судом апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 у справі № 904/1235/26, яким позов Військової частини НОМЕР_1 до ТОВ «Строй ЮА» про стягнення 658 467 грн 04 коп. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 134 686 грн 44 коп. - пені, 62 853 грн 67 коп. - штрафу та 7 901 грн 60 коп. - витрат по сплаті судового збору; в решті позовних вимог - відмовлено. Рішення оскаржується обома сторонами: Військовою частиною НОМЕР_1 - в частині зменшення розміру неустойки (пені та штрафу), ТОВ «Строй ЮА» - в частині встановлення підстав для застосування відповідальності у вигляді стягнення неустойки.
Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, правильність наданої їм юридичної оцінки, а також правильність застосування норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями статей 626, 627, 628 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.
Відповідно до частин першої та другої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
За змістом частини першої статті 530, частини першої статті 846 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати підрядні роботи за завданням замовника у строк (термін), встановлений у договорі підряду, з урахуванням строків (термінів) виконання окремих етапів робіт, якщо такі визначено у договорі підряду.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.03.2025 між Військовою частиною НОМЕР_1 як замовником та ТОВ «Строй ЮА» як підрядником укладено договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд № 140/4Д.
За пунктом 1.1 договору підрядник зобов`язався на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №199» (надалі – об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах Договору роботи та оплатити їх вартість.
Пунктом 1.4 договору передбачено виконання робіт у два етапи: 
І етап – Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії «Робочий проєкт» (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору. 
ІІ етап – Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Пунктом 3.1 договору встановлено, що роботи мають бути завершені до 16.06.2025 включно. За пунктом 3.4 договору датою закінчення робіт є дата підписання акта готовності об`єкта до експлуатації уповноваженими представниками замовника та підрядника.
На виконання договору 22.03.2025 позивачем було передано відповідачу будівельний майданчик, про що сторонами складено відповідний акт приймання-передачі об`єкта (будівельного майданчика) (а.с. 120).
Як вбачається, на виконання умов Договору відповідачем було виконано роботи з розробки проектної документації (І етап робіт) по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199», про що сторонами складено Акт від 08.04.2025 №1 ПКД здачі-приймання робіт з розробки проектно-кошторисної документації вартістю 59 760 грн. 00 грн. (а.с. 19). 
Вартість І етапу робіт було оплачено позивачем в повному обсязі, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.06.2025 № 337 (а.с.115 – зворотна сторона).
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.04.2025 № 187 проєктну документацію по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №199» затверджено.
Додатковою угодою № 1 від 05.05.2025 сторони зменшили договірну ціну до 2 993 032,00 грн., у тому числі ПДВ 498 838,67 грн.
Актом готовності об`єкту до експлуатації від 04.12.2025 визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №199» виконано в повному обсязі та закінчено у листопаді 2025 року, фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 2 949 945 грн. 68 коп. 
У зв`язку з меншою кінцевою вартістю робіт по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199», з метою зняття бюджетних зобов`язань, Додатковою угодою №2 від 27.11.2025 сторони змінили вартість робіт за Договором у бік зменшення на 43 086,32 грн. шляхом внесення змін до п. 2.1 Договору, у зв`язку з чим вартість робіт за Договором склала 2 949 945,68 грн., у тому числі ПДВ 491 657,61 грн.
Актом готовності об`єкта до експлуатації від 04.12.2025 визначено, що будівельні роботи по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199» виконано в повному обсязі та закінчено у листопаді 2025 року (акт КБ-2в від 14.11.2025), фактична вартість основних фондів (виконаних робіт) склала 2 949 945,68 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується, що станом на погоджену сторонами дату – 16.06.2025 будівельні роботи не були завершені. Фактичне завершення робіт 14.11.2025 свідчить про прострочення виконання зобов`язання на 150 днів.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пунктом 13.5 договору визначено, що за порушення строків завершення будівництва за Договором Підрядник сплачує Замовникові пеню у розмірі 0,1% Договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад 30 днів з Підрядника додатково стягується штраф на користь Замовника у розмірі 7% вказаної вартості.
За пунктами 13.2 та 13.13 договору підрядник несе відповідальність за строки виконання робіт, якщо не доведе, що порушення сталося не з його вини.
Нарахування позивачем пені за період із 17.06.2025 до 13.11.2025 у сумі 448 954,80 грн та штрафу в сумі 209 512,24 грн відповідає пункту 13.5 договору, погодженій сторонами договірній ціні та встановленому періоду прострочення. Перевіривши розрахунок, суд першої інстанції правильно визнав його арифметично обґрунтованим. Сторони в апеляційних скаргах арифметичної правильності цього розрахунку належними доводами не спростували.
Заперечуючи проти відповідальності, ТОВ «Строй ЮА» посилається на відсутність своєї вини, неналежне виконання замовником зустрічних зобов`язань щодо затвердження проєктної документації та передачі фронту робіт, прострочення кредитора, недодержання порядку погодження проєктної документації, погіршення безпекової ситуації, численні повітряні тривоги, несприятливі погодні умови та інші обставини, які, на його думку, унеможливлювали своєчасне завершення робіт.
Оцінюючи наведені доводи, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду. У разі невиконання замовником цих обов`язків підрядник має право вимагати відшкодування завданих збитків (ст. 850 ЦК України).
Частиною четвертою статті 612 ЦК України передбачено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.
За частинами першою-другою статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Отже, для застосування наслідків прострочення кредитора недостатньо самого посилання на невиконання замовником певних дій. Сторона, яка посилається на прострочення кредитора як на обставину, що виключає її відповідальність, має довести, які саме дії повинен був вчинити кредитор, що такі дії не були вчинені або були вчинені неналежним чином, що без їх вчинення виконання зобов`язання було об`єктивно неможливим, а також наявність безпосереднього причинного зв`язку між поведінкою кредитора та порушенням строку виконання зобов`язання.
Підпунктом 4.2.1 пункту 4.2 договору визначено, що замовник зобов`язаний затвердити проєктну документацію та надати підряднику об`єкт (фронт робіт).
Відповідно до пункту 8.1 договору замовник за актом приймання-передачі передає підряднику на період виконання робіт та до їх завершення об`єкт - будівельний майданчик/фронт робіт).
Як убачається з матеріалів справи, 22.03.2025 замовник передав підряднику об`єкт «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту № 199», про що сторони склали акт приймання-передачі (том 1, а.с. 120). Зауважень щодо стану об`єкта, неможливості доступу до нього або виконання на ньому передбачених договором робіт цей акт не містить.
Умовами договору не передбачено обов`язку замовника повторно передавати той самий об`єкт окремим актом безпосередньо перед початком ІІ етапу. Навпаки, зміст пункту 8.1 свідчить, що об`єкт передавався підрядникові на весь період виконання робіт і до їх завершення. 
Фактичне виконання відповідачем інженерно-геодезичних та інженерно-геологічних вишукувань у межах І етапу, а надалі - всього обсягу будівельних робіт, додатково підтверджує наявність у нього доступу до об`єкта.
Доказів того, що після виконання І етапу відповідач був позбавлений доступу до будівельного майданчика, що замовник обмежував такий доступ або іншим чином унеможливлював виконання робіт, матеріали справи не містять.
Посилання відповідача на лист № 121 від 06.06.2025 також не доводить прострочення кредитора у спірний період, оскільки сам по собі він не підтверджує, що до настання прострочення підрядник повідомляв замовника про конкретні перешкоди щодо опорного пункту № 199, вимагав їх усунення або ставив питання про перенесення строків виконання робіт із цих причин.
За таких обставин доводи апелянта про непередання замовником фронту робіт та наявність у зв`язку із цим прострочення кредитора не підтверджені належними й допустимими доказами.
Колегією суддів відхиляються посилання ТОВ «Строй ЮА» на необхідність застосування принципу contra proferentem до пунктів 4.2.1 та 8.1 договору.
Зазначений принцип застосовується у випадку, коли умова договору є неясною, суперечливою або допускає декілька розумних варіантів тлумачення. Натомість наведені положення договору чітко визначають обов`язки замовника щодо затвердження проєктної документації та передачі об`єкта на весь період виконання робіт. Сам факт незгоди відповідача з правовими наслідками цих умов не свідчить про їх неоднозначність та не є підставою для тлумачення договору всупереч його буквальному змісту й установленим фактичним обставинам його виконання.
Щодо доводів апелянта про неналежне погодження проєктної документації колегія суддів зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджується, що проєктно-кошторисну документацію та позитивний експертний звіт передано замовнику за актом № 1ПКД від 08.04.2025, а 14.04.2025 проєктну документацію затверджено наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 187.
Водночас саме по собі посилання апелянта на відсутність додаткового погодження проєктної документації з іншим суб`єктом військового командування не є достатнім для висновку про прострочення кредитора та відсутність відповідальності підрядника за порушення строків виконання робіт.
Для застосування наслідків прострочення кредитора відповідач повинен довести, що невчинення замовником відповідних дій об`єктивно унеможливлювало виконання договірного зобов`язання у встановлений строк та перебувало у безпосередньому причинному зв`язку з допущеним простроченням.
Натомість матеріали справи не містять доказів того, що до 16.06.2025 відповідач повідомляв замовника про неможливість розпочати або продовжувати будівельні роботи саме через відсутність додаткового погодження проєктної документації, вимагав усунення цієї перешкоди чи порушував питання про зміну календарного графіка з наведеної підстави.
Відповідач надалі фактично виконав увесь передбачений договором обсяг робіт за тією самою проєктною документацією, а замовник прийняв результат без зауважень до його якості та відповідності проєкту. Ці обставини не підтверджують твердження про юридичну або фактичну неможливість виконання будівельних робіт унаслідок відсутності зазначеного апелянтом погодження.
Надана відповідачем відповідь Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 20.05.2026 № 518/5704 стосується розмежування статусу державного замовника та військового командування, однак не доводить причинного зв`язку між відсутністю додаткового погодження й простроченням виконання конкретного договору № 140/4Д. Вона складена майже через рік після завершення погодженого строку робіт і не підтверджує, що у період виконання договору підрядник пов`язував затримку робіт саме з цією обставиною.
За таких обставин апелянт не довів безпосереднього причинного зв`язку між наведеними ним обставинами щодо погодження проєктної документації та порушенням строку завершення будівництва. Відповідні доводи не свідчать про наявність прострочення кредитора і не є підставою для повного звільнення відповідача від відповідальності.
Щодо посилань ТОВ «Строй ЮА» на форс-мажорні обставини, погіршення безпекової ситуації, значну кількість та тривалість повітряних тривог і несприятливі погодні умови колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною другою цієї статті прямо передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За частиною першою статті 617 ЦК України особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Таким чином, законодавство не встановлює безумовної відповідальності за будь-яке порушення негрошового зобов`язання, однак покладає на боржника обов`язок довести обставини, які виключають його вину або звільняють від відповідальності.
Отже, для звільнення від відповідальності недостатньо встановлення самого факту існування надзвичайних або несприятливих обставин. Сторона повинна довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлювали виконання саме конкретного договірного зобов`язання у встановлений строк та перебували у безпосередньому причинному зв`язку з допущеним порушенням.
Колегія суддів враховує, що виконання спірного договору здійснювалося в умовах воєнного стану, підвищених безпекових ризиків, повітряних тривог, ускладненої логістики та реальної небезпеки для життя і здоров`я працівників підрядника.
Водночас сторони уклали договір у березні 2025 року, тобто під час дії воєнного стану, а пунктом 14.8 прямо погодили, що сам факт дії воєнного стану не вважається обставиною непереборної сили, крім конкретних подій, які мають бути підтверджені документами компетентних органів і безпосередньо перешкоджають виконанню договору.
Наведені відповідачем обставини самі по собі не свідчать про повну неможливість виконання робіт упродовж усього погодженого сторонами строку та не звільняють підрядника від обов`язку довести вжиття всіх залежних від нього заходів для належного виконання договору або належного врегулювання із замовником питання про зміну строків.
Матеріали справи не містять сертифіката Торгово-промислової палати України або уповноваженої регіональної торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини щодо договору № 140/4Д.
Наданий відповідачем висновок Рівненської торгово-промислової палати від 07.10.2025 № 56.01/406 є висновком про істотну зміну обставин, які ускладнили своєчасне виконання зобов`язань, а не сертифікатом про форс-мажорні обставини щодо об`єктивної неможливості виконання конкретного зобов`язання у встановлений договором строк.
При цьому істотна зміна обставин та форс-мажорні обставини мають різну правову природу та породжують різні правові наслідки. Істотна зміна обставин може свідчити про зміну балансу договірних інтересів сторін, ускладнення або істотне обтяження виконання договору, тоді як обставини непереборної сили у контексті звільнення від відповідальності мають перебувати у причинному зв`язку з неможливістю виконання конкретного зобов`язання.
Тому висновок Рівненської торгово-промислової палати може враховуватися при оцінці фактичних умов, у яких виконувався договір, однак сам по собі не є достатньою підставою для повного звільнення ТОВ «Строй ЮА» від відповідальності.
Колегія суддів також враховує, що висновок складено 07.10.2025 - після спливу встановленого договором кінцевого строку виконання робіт і фактично наприкінці періоду прострочення. Цей документ не підтверджує своєчасного повідомлення замовника про обставини, які, за твердженням підрядника, унеможливлювали виконання робіт, та не засвідчує звернення відповідача до закінчення строку виконання договору з пропозицією продовжити такий строк або внести зміни до календарного графіка.
Довідки про кількість та тривалість повітряних тривог підтверджують загальну безпекову ситуацію в регіонах, однак не доводять, що підрядник був позбавлений будь-якої можливості організувати виконання робіт саме на об`єкті опорного пункту № 199, виконувати роботи у безпечні проміжки часу, змінити організацію робіт або своєчасно погодити із замовником перенесення строків.
Посилання на несприятливі погодні умови, підтверджені листом Українського гідрометеорологічного центру від 09.07.2025, також не доводить об`єктивної неможливості виконання робіт упродовж усього погодженого строку. Регулярні атмосферні опади могли ускладнювати будівельний процес, але відповідач не довів їх надзвичайного та невідворотного характеру саме для виконання робіт на спірному об`єкті, а також не підтвердив своєчасного повідомлення замовника і вжиття заходів для мінімізації їх впливу.
Фактичне завершення відповідачем робіт за договором свідчить, що виконання зобов`язання було ускладненим та тривалішим, але не неможливим.
Колегія суддів погоджується, що підрядник як цивільне підприємство не повинен був ігнорувати реальну небезпеку для життя та здоров`я працівників, а зупинення робіт під час безпосередньої загрози відповідало вимогам безпеки. Однак ця обставина не виключає відповідальності автоматично та має оцінюватися разом із поведінкою підрядника, своєчасністю повідомлення замовника, вжиттям заходів для організації робіт і наявністю причинного зв`язку між конкретними небезпечними подіями та всім періодом прострочення.
Отже, наведені ТОВ «Строй ЮА» обставини та подані на їх підтвердження докази не доводять передбачених законом і договором підстав для повного звільнення відповідача від відповідальності. Водночас ці обставини мають істотне значення для оцінки співмірності остаточного розміру неустойки, що й було враховано судом першої інстанції при її зменшенні.
Доводи відповідача про укладення між сторонами 53 аналогічних договорів, «штучне дроблення» єдиного комплексу робіт та пред`явлення значної кількості позовів також не спростовують факту порушення строку виконання договору № 140/4Д.
Кожний договір визначає окремий об`єкт, ціну, календарний графік та обсяг взаємних зобов`язань сторін. Доказів визнання цих договорів недійсними, їх удаваності або спрямованості на протиправне створення підстав для стягнення неустойки матеріали справи не містять. Реалізація замовником права на судовий захист у зв`язку з порушенням кожного окремого договору сама по собі не є зловживанням правом.
Водночас наявність між сторонами значної кількості подібних правовідносин може враховуватися разом з іншими обставинами при визначенні пропорційного розміру майнової відповідальності, але не є підставою для повної відмови у позові або зведення відповідальності до суто символічного розміру.
Оцінюючи доводи обох апеляційних скарг щодо визначеного судом першої інстанції розміру неустойки, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що неустойка не повинна набувати ознак каральної санкції, а має зберігати компенсаційний характер. Суд, вирішуючи питання про зменшення неустойки, має оцінити, чи є її розмір співмірним із наслідками порушення зобов`язання та чи не перетворюється вона на несправедливо непомірний тягар для боржника.
Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, Закон відносить на розсуд суду.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 звертав увагу, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру, у даному випадку неустойки, наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Зменшення розміру неустойки є правом суду, яке реалізується з урахуванням конкретних обставин справи, характеру порушення, ступеня виконання зобов`язання, причин неналежного виконання, поведінки сторін, наслідків порушення для кредитора та необхідності забезпечення справедливого балансу їх інтересів.
Суд першої інстанції врахував, що відповідач виконав передбачені договором роботи в повному обсязі, а замовник прийняв їх результат. Тобто порушення полягало не в остаточному невиконанні основного зобов`язання, а в порушенні строку його завершення.
Також обґрунтовано враховано виконання робіт в умовах воєнного стану, підвищених безпекових ризиків, повітряних тривог, ускладненої логістики, небезпеки для працівників та специфіки будівництва фортифікаційних споруд оборонного призначення.
Матеріали справи не містять доказів завдання позивачу майнових збитків у розмірі, співмірному з первісно заявленими пенею та штрафом. Відсутність таких доказів не є підставою для відмови у стягненні неустойки, однак правомірно врахована при визначенні її розумного розміру.
Зазначені обставини обґрунтовують застосоване судом першої інстанції зменшення неустойки і спростовують доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 про необхідність стягнення пені та штрафу в повному розмірі.
При цьому суд першої інстанції не залишив поза увагою обставини, які свідчать проти більшого зменшення санкцій.
До закінчення встановленого договором строку відповідач не ініціював внесення змін до календарного графіка, не довів своєчасного повідомлення про об`єктивну неможливість виконання робіт і не одержав погодження замовника на продовження строку.
Предметом договору було будівництво фортифікаційної споруди, призначеної для забезпечення обороноздатності держави та захисту життя військовослужбовців. Тому своєчасність виконання такого договору має не лише майнове, а й істотне суспільне та оборонне значення.
За таких обставин повне звільнення відповідача від відповідальності фактично позбавило б її превентивної та компенсаційної функцій і не відповідало б характеру та тривалості порушення.
Визначаючи до стягнення 134 686,44 грн пені та 62 853,67 грн штрафу, суд першої інстанції залишив до стягнення 30 відсотків правомірно нарахованих санкцій. Такий розмір є реальним, а не символічним наслідком порушення, але водночас не створює для відповідача непомірного фінансового тягаря з огляду на повне виконання основного зобов`язання та складні умови здійснення робіт.
Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір неустойки забезпечує справедливий баланс інтересів сторін: враховує повне виконання договору, відсутність доведених майнових збитків та об`єктивне ускладнення будівельного процесу, але не нівелює тривалість прострочення, поведінку відповідача у період виконання договору й оборонне значення об`єкта.
Посилання позивача на відсутність доказів форс-мажору, тривалість прострочення та оборонне значення об`єкта вже відображені в остаточному розмірі відповідальності, оскільки суд залишив до стягнення 30 відсотків нарахованих санкцій та відмовив у їх більшому зменшенні.
У справі «Руїз Торіха проти Іспанії», ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р.» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи апеляційної скарги ТОВ «Строй ЮА» щодо відсутності підстав для застосування відповідальності та необхідності повної відмови у позові не знайшли підтвердження і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 щодо відсутності підстав для зменшення пені та штрафу також не спростовують висновку суду першої інстанції про необхідність забезпечення справедливого балансу інтересів сторін і збереження компенсаційної природи неустойки.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та визначив розмір відповідальності в межах наданих законом дискреційних повноважень із належним урахуванням індивідуальних обставин цієї справи.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026  у справі № 904/1235/26 ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг Військової частини НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення. У зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Вирішення питання щодо розподілу судових витрат
Оскільки за результатами апеляційного перегляду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» та Військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на відповідних скаржників.
Керуючись ст. ст.129, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Строй ЮА» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 у справі № 904/1235/26 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2026 у справі № 904/1235/26 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст. ст. 287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 11.09.2026.

Головуючий суддя А.О. Кошля

Суддя О.І. Кучеренко

Суддя Т.В. Стефанів