ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

09 липня 2026 року	Справа № 160/15051/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області до Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – ОСОБА_1 про скасування постанови, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому після його уточнення, просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 26.05.2026, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанською Яною Володимирівною у виконавчому провадженні ВП № 74574563 при примусовому виконанні виконавчого листа № 160/15205/22 від 21.03.2024, що видав Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем протиправно накладено повторно, за невиконання рішення суду. Зазначає, що прийняттю спірної постанови про накладення штрафу у подвійному розмірі (10200,00 грн.) передувало прийняття першої постанови від 02.05.2025, що винесена начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніною Маргаритою Володимирівною у виконавчому провадженні ВП № 74574563 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області штрафу в розмірі 5100,00 грн. Однак, рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2025 року по справі № 360/1005/25, що набрало законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.05.2025 ВП № 74574563 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області штрафу в розмірі 5100,00 грн.
З посиланням на норми статті 78 КАС України, вказує, що преюдиційність обставин, які встановлені судом під час розгляду справи №360/1005/25, а тому, на думку позивача, скасування постанови державного виконавця від 02.05.2025 виключає повторність, як обов`язкову умову для накладення штрафу у розмірі 10200 грн.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 05.06.2026 відкрив спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) учасників справи, призначив справу до розгляду у судовому засіданні на 30.06.2026 року. Встановив відповідачу строк на подання відзиву. Залучив до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 . Продовжив строк розгляду справи на 20 днів.
Витребував від Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження № 74574563, включаючи копію постанови від 26.05.2026.
Від відповідача надійшли витребувані судом матеріали виконавчого провадження. 
Однак, відповідач не скористався правом надання відзиву на позов.
Протокольною ухвалою від 30.06.2026 суд відклав розгляд справи на 09.07.2026 року, у зв`язку з відсутністю доказів повідомлення третьої особи про розгляд справи.
Від третьої особи надійшли пояснення, згідно змісту яких, ОСОБА_1 заперечує щодо задоволення позовних вимог, зазначає, що Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області тривалий час (вже більш ніж два роки з моменту набрання рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження) не виконує рішення суду та не вживає необхідних заходів для його виконання, тим самим порушує принцип обов`язковості судового рішення.
08.07.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю.
В судове засідання 09.07.2026 відповідач та третя особа не з`явились. Про причини неявки суд не повідомили. Їх неявка не перешкоджає вирішенню справи.
Згідно положень ч. 1 статті 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року по справі № 160/15205/22, позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року по 16 серпня 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язано Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 гривень на місяць з 24 лютого 2022 року по 16 серпня 2022 року.
21.03.2024 Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист про зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30 000 грн. на місяць, за період з 24 лютого 2022 року по 20 серпня 2022 року включно.
27.03.2024 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74574563.
Листом від 08.04.2024 № 43.06-154 ТУ ССО у Луганській області повідомило державного виконавця, що Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області не має можливості виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 у справі № 160/15205/22 у встановлений державним виконавцем строк у зв`язку з об`єктивними обставинами, що склалися. У листі вказано, що виплата грошового забезпечення здійснюється ТУ ССО у Луганській області виключно за рахунок бюджетних коштів і інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат Управління не має. Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області є розпорядником коштів державного бюджету нижчого рівня та включене до мережі й підпорядковане Службі судової охорони. 19.02.2024 ТУ ССО у Луганській області зверталось до Служби судової охорони щодо необхідності виділення додаткових кошторисних призначень та відкриття бюджетних асигнувань у сумі 201592,39 грн для виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/15205/22. 05.04.2024 ТУ ССО у Луганській області звернулось до Служби судової охорони щодо необхідності виділення додаткових кошторисних призначень та відкриття бюджетних асигнувань на загальну суму 230146,79 грн для здійснення виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 за рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/15205/22 та на виконання постанов державного виконавця (про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження) у виконавчому провадженні ВП № 74051090. Станом на 08.04.2024 бюджетні асигнування, за рахунок яких можливо б було виконати рішення суду та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 , у кошторисі на 2024 рік ТУ ССО у Луганській області, плані асигнувань загального фонду державного фонду (за винятком надання кредитів з державного бюджету) на 2024 рік та плані використання бюджетних коштів на 2024 рік, г
Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пихоніною Маргаритою Володимирівною від 02.05.2025 ВП № 74574563 накладено штраф на боржника - Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області у розмірі 5100 грн за невиконання рішення суду у справі № 160/15205/22.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29.05.2025 у справі №360/1005/25 адміністративний позов Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02.05.2025 ВП № 74574563 про накладення на Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області штрафу в розмірі 5100,00 грн.
10.06.2025 вказане рішення набуло чинності.
09.02.2026 державним виконавцем Територіальному управлінню Служби судової охорони у Луганській області направлено вимогу, в якій вимагав надати державному виконавцю розрахунок, проведений ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких вилат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", в розмірі 30000 гривень на місяць з 24 лютого 2022 року по 16 серпня 2022 року. 2. Надати підтверджуючі документи перерахування грошових коштів стягувачу у відповідності до рішення суду з метою надання державним виконавцем оцінки виконання та можливістю подальшого вжиття заходів у порядку виконання ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження" або прийняття рішення про завершення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.
Територіальне управління Служби судової охорони у Луганській області направило до держаного виконавця лист №43.06-80 від 17.02.2026, в якому повідомило, що на виконання рішення суду ТУ ССО у Луганській області здійснено відповідний розрахунок належної ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 16 серпня 2022 року в загальному розмірі 170841,01 грн, а саме: за 5 днів лютого 2022 року - 5 357,14 грн., за 31 день березня 2022 року – 30000,00 грн, за 30 днів квітня 2022 року – 30000,00 грн, за 31 день травня 2022 року – 30000,00 грн, за 30 днів червня 2022 року – 30000,00 грн., за 31 день липня 2022 року – 30000,00 грн, за 16 днів серпня 2022 року – 15 483,87 грн. Факт нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди за рішенням суду підтверджується розрахунком потреби в коштах на виплату співробітнику ТУ ССО у Луганській області (3 категорія) додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 24.02.2022 по 16.08.2022 року (згідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року № 160/15205/22). Потреба в коштах на виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за рішенням суду від 08 січня 2024 року по справі № 160/15205/22 склала 201592,39 грн, у тому числі: додаткова винагорода – 170841,01 грн, компенсація ПДФО – 30751,38 грн. 
Також у листі вказано, що станом на 16.02.2026 бюджетні асигнування, за рахунок яких можливо б було виконати рішення суду та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 , у кошторисі на 2026 рік ТУ ССО у Луганській області, плані асигнувань загального фонду державного фонду (за винятком надання кредитів з державного бюджету) на 2026 рік та плані використання бюджетних коштів на 2026 рік, головним розпорядником бюджетних коштів – Державною судовою адміністрацією України та розпорядником вищого рівня – Службою судової охорони для ТУ ССО у Луганській області встановлені не були. Водночас, кошти на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року по справі № 160/15205/22 щодо виплати додаткової винагороди ОСОБА_1 внесені Службою судової охорони на підставі наданої інформації ТУ ССО у Луганській області до єдиного обліку потреби в коштах на виконання рішень судів та враховуючи черговість виплати за датою набуття законної сили рішенням суду, додаткова винагорода буде виплачена ОСОБА_1 після надходження від Державної судової адміністрації України додаткових асигнувань та розподілу бюджетних коштів між територіальними управліннями Служби
До вказаного листа додано докази листування позивача з Головою Служби судової охорони України, Головою Державної судової адміністрації України, копії кошторисів на 2024, 2025, 2026 роки ТУ ССО у Луганській області тощо.
26.05.2026 держаним виконавцем прийнято постанову про накладення на боржника штраф у розмірі 10200 грн за не виконання рішення суду у справі № 160/15205/22 в повному обсязі. Вказана постанова обгрунтована тим, що на теперішній час рішення суду за зазначеним виконавчим документом, не виконано у повному обсязі, а саме: не здійснено виплату заборгованості стягувачеві, відповідно до рішення суду. Вжиті боржником заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не надали результату.
Не погодившись з цією постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону № 1404-VIII).
Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.
Зокрема, частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною третьою цієї ж статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а за частиною четвертою вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.
Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.
Отже приймаючи рішення про наявність чи відсутність підстав для застосування штрафу державний виконавець зобов`язаний не лише встановити сам факт невиконання рішення, а й встановити причини та впевнитися у відсутності поважних причин його невиконання. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
За змістом спірних обставин у цій справі підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугувало те, що на теперішній час рішення суду за зазначеним виконавчим документом, не виконано у повному обсязі, а саме: не здійснено виплату заборгованості стягувачеві, відповідно до рішення суду. Вжиті боржником заходи, спрямовані на виконання рішення суду, не надали результату.
Проте, державним виконавцем не надана оцінка причин невиконання боржником рішення суду в контексті вирішення питання щодо накладення штрафу повторно.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем у цій справі повідомлено державного виконавця про те, що на виконання рішення суду у справі № 160/15205/22 ТУ ССО у Луганській області здійснено нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за період з 24 лютого 2022 року по 16 серпня 2022 року в загальному розмірі 170841,01 грн, а саме: за 5 днів лютого 2022 року - 5 357,14 грн., за 31 день березня 2022 року – 30000,00 грн, за 30 днів квітня 2022 року – 30000,00 грн, за 31 день травня 2022 року – 30000,00 грн, за 30 днів червня 2022 року – 30000,00 грн., за 31 день липня 2022 року – 30000,00 грн, за 16 днів серпня 2022 року – 15 483,87 грн.
Потреба в коштах на виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди за рішенням суду від 08 січня 2024 року по справі № 160/15205/22 склала 201592,39 грн, у тому числі: додаткова винагорода – 170841,01 грн, компенсація ПДФО – 30751,38 грн. 
Факт нарахування ОСОБА_1 додаткової винагороди за рішенням суду підтверджується розрахунком потреби в коштах на виплату співробітнику ТУ ССО у Луганській області (3 категорія) додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 24.02.2022 по 16.08.2022 року. 
Також ТУ ССО у Луганській області після набрання рішенням суду по справі № 160/15205/22 законної сили було направлено до центрального органу управління Служби судової охорони лист від 19 лютого 2024 року № 43.07-73/ССО «Щодо виділення додаткових кошторисних призначень на виконання рішення суду», в якому Управління просило виділити додаткові кошторисні призначення по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» в сумі 201592,39 грн. До листа додано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 січня 2024 року по справі № 160/15205/22 та розрахунок потреби в коштах на виплату співробітнику ТУ ССО у Луганській області (3 категорія) додаткової винагороди на період дії воєнного стану з 24.02.2022 по 16.08.2022 (згідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.01.2024 року № 160/15205/22). 
Крім того, ТУ ССО у Луганській області було направлено до центрального органу управління Служби судової охорони лист від 05 квітня 2024 року № 43.07-122/ ССО «Щодо виділення кошторисних призначень та асигнувань», в якому Управління просило виділити додаткові кошторисні призначення по КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» в сумі 230146,79 грн. (з врахуванням виконавчий збору та витрат виконавчого провадження).
Про вчинення вказаних заходів до відкриття виконавчого провадження позивачем повідомлено Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом № 43.06-154 від 08.04.2024. 
Всі ці та інші заходи, що вчинені ТУ ССО у Луганській області з метою виконання рішення у справі №160/15205/22 упродовж 2024 та 2025 років (до 02.05.2025) були предметом дослідження судом у справі №360/1005/25, де судом встановлено, що виконання рішення у справі № 160/15205/22 в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості з додаткової винагороди, залежить не тільки від дій позивача (ТУ ССО у Луганській області), а й від здійснення відповідного фінансування (надходження до нього коштів від головного розпорядника бюджетних коштів) присуджених за судовим рішенням виплат. Суд у справі №360/1005/25 дійшов висновку, що рішення суду в цій частині не виконано боржником з поважних та незалежних від нього причин, що унеможливлює застосування такої міри відповідальності, як накладення штрафу за невиконання судового рішення.
Згідно наданих позивачем доказів, судом у цій справі встановлено, що впродовж 2024-2026 років Державною судовою адміністрацією України, Службою судової охорони та ТУ ССО у Луганській області безперервно ведеться робота та вчиняються заходи щодо перерозподілу видатків, виділення додаткових асигнувань, розподілу бюджетних коштів тощо, зокрема, і на виконання рішення суду у справі №160/15205/22. 
Пунктами 3 і 4 частини 5 статті 22 Бюджетного Кодексу визначено, що Державна судова адміністрація України як головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань, а також затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.
За приписами ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Відповідно до ст. 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.
Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку.
Відповідно до ч. 1 статті Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно із усталеною правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 21.11.2018 у справі №373/436/17, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18, від 21.05.2020 у справі №310/6910/16-а та від 19.02.2020 у справі №821/1491/17, невиконання боржником судового рішення в частині виплати грошових коштів стягувачу за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.
У постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 зазначено, що сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.
Застосовуючи наведені норми права до спірних правовідносин, суд виходить з того, що сам по собі факт невиконання судового рішення у встановлений державним виконавцем строк не є достатньою та безумовною підставою для накладення на боржника штрафу.
Як вже зазначалось, постанова про накладення на боржника у виконавчому провадженні № 74574563 у розмірі 10200 грн не місить жодних відомостей про вжиття державним виконавцем заходів щодо встановлення причини невиконання судового рішення. На підставі яких доказів державний виконавець, шляхом виконання своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, дійшов висновку про відсутність поважних причин, судом із оспорюваної постанови та доданих до неї доказів, не встановлено.
Також сторонами не надано, а судом не здобуто доказів того, що на дату прийняття оскарженої постанови відповідач проводив перевірку виконання боржником рішення суду, в тому числі звертався із відповідними листами - запитами до стягувача щодо виконання рішення суду, про що свідчить відсутність у матеріалах справи відповідних актів державного виконавця, в тому числі інших документів.
Отже, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в постанові від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18).
Таким чином, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем частин першої та третьої статті 18 Закону №1404-VIII унеможливило останнього провести об`єктивну перевірку щодо правильності та повноти виконання рішення суду, в тому числі наявності чи відсутності поважних причин невиконання рішення боржником. При цьому, як зазначав суд, обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, а отже при прийнятті оскаржуваного рішення не дотримано вимог частини другої статті 2 КАС України щодо добросовісності та обґрунтованості.
З огляду на викладене суд дійшов переконання про те, що оскаржувана постанова про накладання штрафу у розмірі 10200,00 грн від 25.06.2026 у виконавчому провадженні № 74574563, прийнята передчасно, а також без встановлення та з`ясування всіх фактичних обставин.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене вище суд прийшов до переконання про те, що оскаржувана постанова державного виконавця у ВП № 74574563 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн є протиправною у зв`язку із відсутністю доказів неповажності невиконання рішення суду, а відтак її необхідно визнати протиправною, у зв`язку із чим слід скасувати, а позовні вимоги задовольнити.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи викладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Розподіл судового збору здійснити у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 287, 297 КАС України суд 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 26.05.2026, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській та Харківській областях Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Пересічанською Яною Володимирівною у виконавчому провадженні ВП № 74574563 при примусовому виконанні виконавчого листа № 160/15205/22 від 21.03.2024, що видав Дніпропетровський окружний адміністративний суд.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 45752470) на користь Територіального управління Служби судової охорони у Луганській області (ЄДРПОУ 43441202) 2662,40 грн сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено 09.07.2026.

Суддя Н.Є. Калугіна