Справа № 569/15310/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року      м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючої судді Балацької О.Р.,
з участю секретаря судового засідання Кулікович Д.П.,
учасників справи:
позивача ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, скасування заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 
В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, скасування заборгованості по аліментах, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини звернувся ОСОБА_1 , в якій просить суд звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), які стягуються на підставі Судового наказу Рівненського міського суду у справі № 569/6789/26, починаючи з 06.04.2026 року; повністю звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), нарахованої у виконавчому провадженні ВП № 80768285 за період з 06.04.2026 року і до моменту винесення рішення суду, у зв`язку із фактичним проживанням дитини з батьком та перебуванням на його повному утриманні; зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання молодшого сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), встановивши їх у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання цієї позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Позовну заяву мотивує тим, що 24.03.2026 Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ у справі ЄУН 569/6789/26 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини його доходу. На виконання вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження № 80768285 та звернуто стягнення на грошове забезпечення позивача. Разом із тим, позивач зазначає, що з 06.04.2026 старший син ОСОБА_5 фактично проживає разом із ним, перебуває на його повному фінансовому та побутовому утриманні, тоді як відповідачка проживає окремо з молодшим сином ОСОБА_6 . На підтвердження цієї обставини позивач посилається, зокрема, на визнання відповідачкою факту проживання ОСОБА_5 разом із батьком в іншій цивільній справі. У зв`язку з фактичною зміною місця проживання старшої дитини та покладенням витрат на її утримання безпосередньо на позивача, останній вважає безпідставним подальше стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання ОСОБА_5 , а також просить суд звільнити його від заборгованості за такими аліментами, нарахованої з 06.04.2026. Крім того, позивач посилається на зміну його сімейного та матеріального стану у зв`язку з фактичним проживанням старшого сина разом із ним та просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідачки на утримання молодшого сина ОСОБА_6 , з 1/3 до 1/4 частини його заробітку (доходу). Одночасно позивач зазначає, що оскільки старший син проживає з ним та перебуває на його утриманні, обов`язок щодо його матеріального забезпечення має нести також відповідачка, у зв`язку з чим просить стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також позивач вказує, що ним було добровільно сплачено відповідачці 16 000 грн у рахунок аліментів, однак цей платіж, на його думку, не був врахований державним виконавцем при визначенні заборгованості, що призвело до її завищення та утримання з його доходу 50 відсотків з доходу.
ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2026 року справу передано судді Балацькій О.Р.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 липня 2026 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано п`ятиденний строк на усунення недоліків. (а.с. 21-22)
07 липня 2026 року позивачем подано заяву про усунення недоліків. (а.с. 25-42)
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 08 липня 2026 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 43-45)
31 липня 2026 року позивач подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Другого вересня 2026 року відповідачка подала заяу про відкдадення розгляду справи, з долученням доказу поважності причини неможливості взяти участь в судовому засіданні, яке призначене на 03 вересня 2026 року.
Відповідач подав письмове заперечення на подане відповідачкою клопотання про відкладення судового засідання.
07 вересня відповідачка подала заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 вересня 2026 року зазначені заяви сторін суд задовольнив з метою забезпечення їх участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ.
Від відповідачки надійшла заява із долученням копії свідоцтва про зміну прізвища. (а.с. 58-60)
З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов в задоволенні позову має бути відмовлено з огляду на таке.
ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та докази.
Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ). (а.с. 15)
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі ЄУН 761/43477 від 07 квітня 2026 року, що набрало законної сили 08 травня 2026 року шлюб між сторонами розірвано.
24 березня 2026 року Рівненським міським судом Рівненської області у справі ЄУН 569/6789/26 видано судовий наказ, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 березня 2026 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Суд встановив, що зазначений судовий наказ ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оскаржувався, заява про його скасування позивачем не подавалося, у зв`язку з чим судовий наказ не скасований та на час розгляду цієї справи є чинним.
На виконання зазначеного судового наказу державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 80768285. Постановою державного виконавця від 20 квітня 2026 року звернуто стягнення на грошове забезпечення ОСОБА_1 , яке він отримує у військовій частині НОМЕР_3 , із визначенням розміру відрахувань у межах 50 відсотків відповідного доходу. З поданої позивачем інформації про рух коштів на рахунку АТ КБ "ПриватБанк" суд встановив, що за періоди 01.01.2025 - 31.12.2025, 01.01.2026 - 19.05.2026 позивач щомісячно отримує дохід, а саме заробітну плату та соціальні виплати.
За твердженням позивача, з 06 квітня 2026 року ОСОБА_3 проживає разом із батьком ОСОБА_1 , тоді як відповідачка проживає окремо з молодшим сином ОСОБА_4 .
Позивач зазначає, що після переїзду відповідачки в інше житло ОСОБА_5 залишився проживати разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 , а в подальшому, з метою покращення житлових умов, вони стали проживати за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому позивач вказує, що з часу фактичного проживання сина разом із ним саме він забезпечує дитину необхідним харчуванням, одягом, побутовими речами, витратами, пов`язаними з проживанням, навчанням та іншими потребами.
Із наданих позивачем документів також встановлено, що ним здійснювалася добровільна сплата коштів на користь відповідачки. Зокрема, відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» позивачем здійснено платіж на загальну суму 16 000 грн, який, за твердженням позивача, був здійснений у рахунок сплати аліментів. (а.с. 16) Позивач посилається на те, що зазначений платіж не був врахований державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням № 80768285.
Із матеріалів виконавчого провадження, на які посилається позивач, вбачається, що заборгованість за аліментами визначалась у межах виконання судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/6789/26, при цьому позивач оспорює нарахування заборгованості в частині аліментів, визначених на утримання старшого сина ОСОБА_7 за період, починаючи з 06 квітня 2026 року.
Судом також встановлено, що відповідачка після зміни прізвища має прізвище ОСОБА_8 , що підтверджується поданою нею заявою та копією свідоцтва про зміну прізвища, долученими до матеріалів справи (а.с. 58-60).
Крім того, судом встановлено, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебувають матеріали цивільної справи ЄУН 569/11436/26 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю. Копія позовної заяви про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю від 07.05.2026 року долучена до матеріалів справи.
Зазначена справа на час розгляду цієї цивільної справи не розглянута по суті, судове провадження у ній триває. Згідно з відомостями, розміщеними на офіційному вебпорталі «Судова влада України», наступне судове засідання у справі ЄУН 569/11436/26 призначено на 22 вересня 2026 року. Отже, суд встановив, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, питання щодо визначення місця проживання дітей сторін на час розгляду цієї справи остаточно судом не вирішено, відповідне судове рішення не ухвалено. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що сторони мають двох дітей, один із яких старший син ОСОБА_5 фактично проживає разом із ним та повністю перебуває на його утриманні, тоді як молодший син проживає з відповідачкою. Зазначив, що попри це з нього продовжують стягувати аліменти на утримання обох дітей, у зв`язку з чим просив скасувати заборгованість за аліментами та встановити правильний розмір аліментних виплат. Також пояснив, що пропонував відповідачці мирно врегулювати спір, однак вона відмовилася. Щодо наданої платіжної інструкції на суму 16 000 грн зазначив, що це кошти, які він добровільно сплачував у рахунок аліментів. На запитання суду щодо погашення заборгованості повідомив, що не може надати точної інформації, оскільки відповідного звіту не отримував. Позивач заперечив проти тверджень відповідачки щодо визначення місця проживання дітей та наполягав на тому, що старший син фактично проживає саме з ним. Зазначив, що старшого сина утримує він, а молодшого відповідачка. 
У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_10 проти заявлених позовних вимог заперечила. Пояснила, що повернула позивачу готівкою кошти, зазначені ним у позовній заяві як добровільно сплачені в рахунок аліментів, а тому заперечує проти тверджень позивача про наявність у неї безпідставного збагачення. Також зазначила, що на розгляді суду перебуває інша цивільна справа за її позовом про визначення місця проживання обох дітей разом із нею. Просить суд, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Отже, предметом спору у цій справі є правовідносини між батьками щодо виконання ними обов`язку з утримання малолітніх дітей, зокрема щодо можливості припинення стягнення з позивача аліментів на утримання старшого сина у зв`язку з його фактичним проживанням разом із батьком, звільнення позивача від заборгованості за такими аліментами, зміни розміру аліментів на молодшого сина, а також покладення на відповідачку обов`язку зі сплати аліментів на утримання старшого сина, який фактично проживає з позивачем.
ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України» (HUNT v. UKRAINE), № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року)).
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, з ким проживає дитина і який бере активну участь у її вихованні. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц, від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц, від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20).
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.  Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.  Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.
Позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів на те, що з 06 квітня 2026 року старший син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає разом із ним та перебуває на його повному фінансовому і побутовому утриманні, тоді як відповідачка проживає окремо з молодшим сином ОСОБА_4 .
Суд враховує, що 24 березня 2026 року у справі ЄУН 569/6789/26 Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу). Вказаний судовий наказ позивачем не оскаржувався, заяву про його скасування він не подавав, судовий наказ не скасований та є чинним. Відтак до моменту зміни або припинення відповідного аліментного обов`язку у встановленому законом порядку він підлягає виконанню.
Крім того, судом встановлено, що у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа ЄУН 569/11436/26 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 , третя особа Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання дітей разом із матір`ю. Зазначена справа на час розгляду цієї справи не розглянута по суті, судове рішення щодо визначення місця проживання дітей не ухвалено.
При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини та наведені мотиви, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині звільнення його від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які стягуються на підставі судового наказу Рівненського міського суду Рівненської області у справі ЄУН 569/6789/26, починаючи з 06 квітня 2026 року. Оскільки питання визначення місця проживання дітей є спірним, вісутні належні та достатні докази, які б дозволили зробити висновок про періоди проживання кожної дитини з одним із батьків, суд вважає такі позовні вимоги передчасними.
Що стосується позовної вимоги про зменшення розміру аліментів, суд зазначає наступне. 
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Обґрунтовуючи вимогу про зменшення розміру аліментів з 1/3 до 1/4 частини заробітку (доходу), позивач фактично посилається на зміну сімейного стану, яка, на його думку, полягає у тому, що старший син ОСОБА_11 проживає разом із ним та перебуває на його утриманні, тоді як молодший син ОСОБА_12 проживає з відповідачкою. Проте сам по собі факт фактичного проживання одного з дітей із позивачем не свідчить про погіршення його матеріального становища, стану здоров`я чи про іншу істотну зміну обставин, яка відповідно до статті 192 СК України є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів.
При цьому суд враховує, що аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) позивача були визначені судовим наказом саме на утримання двох дітей. На час розгляду цієї справи вказаний судовий наказ є чинним, не скасований та не змінений. Обставина фактичного проживання старшого сина разом із позивачем сама по собі не змінює кількості дітей, щодо яких позивач має обов`язок їх утримувати, та не припиняє його батьківського обов`язку щодо участі в їх матеріальному забезпеченні.
Крім того, позивачем не надано доказів істотного погіршення його матеріального становища після видачі судового наказу, зокрема доказів зменшення заробітку (доходу), втрати роботи, зміни характеру чи умов праці, виникнення додаткових обов`язкових витрат, погіршення стану здоров`я або інших обставин, які б свідчили про неможливість виконання аліментного обов`язку у визначеному судом розмірі. Також відсутні докази покращення матеріального стану відповідачки чи інших обставин з її боку, які відповідно до статті 192 СК України могли б бути враховані як підстава для зміни розміру аліментів.
В судовому звсіданні сторони підтвердили та не заперечили спільну участь в матеріальному забезпеченні старшого сина. Посилання позивача на те, що він самостійно утримує старшого сина, не є достатнім для висновку про наявність підстав для зменшення розміру аліментів на молодшого сина. Обов`язок батьків утримувати дітей є рівним та не залежить від того, з ким із батьків фактично проживає дитина. Витрати позивача на утримання сина, який проживає разом із ним, є виконанням ним власного батьківського обов`язку та не можуть автоматично розглядатися як доказ погіршення його матеріального стану.
Суд також бере до уваги, що позивач просить зменшити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідачки на утримання молодшого сина ОСОБА_13 , до 1/4 частини його заробітку (доходу), водночас одночасно просить стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_7 у такому ж розмірі. За таких обставин заявлена позивачем вимога про зменшення розміру аліментів фактично пов`язана не з доведеним погіршенням його матеріального становища, а з його бажанням змінити порядок виконання аліментних обов`язків батьків залежно від фактичного проживання дітей.
Разом з тим, питання щодо визначення місця проживання дітей сторін є предметом окремого судового розгляду у цивільній справі ЄУН 569/11436/26, яка на час розгляду цієї справи не розглянута по суті. Отже, суд не має підстав виходити з того, що фактичне проживання старшого сина з батьком є остаточно визначеним судом порядком проживання дитини, який у подальшому не може бути змінений.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). 
За практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 752/18470/16-ц, провадження № 61-48409св18).
Вимоги статті 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Водночас саме на позивача покладається обов`язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Суд не може ґрунтувати свої висновки на припущеннях щодо можливого розвитку сімейних правовідносин сторін або на обставинах, які можуть бути встановлені в майбутньому в межах іншого судового провадження.
Суд критично оцінює доводи позивача про те, що сам факт фактичного проживання старшого сина разом із ним є достатньою та остаточною підставою для припинення стягнення з нього аліментів на цю дитину, звільнення від відповідної заборгованості та одночасного зменшення розміру аліментів на молодшого сина. Як встановлено судом, судовий наказ у справі ЄУН 569/6789/26 позивачем не оскаржувався та не скасовувався, а питання визначення місця проживання дітей є предметом розгляду в іншій цивільній справі ЄУН 569/11436/26, яка на час розгляду цієї справи не завершена.
За таких обставин висновки про остаточну зміну встановленого порядку проживання дітей та, як наслідок, про припинення чи зміну визначеного судовим наказом аліментного обов`язку позивача є передчасними. Фактичне проживання дитини з батьком, яке відповідачка визнає, безумовно має значення для оцінки сімейних правовідносин сторін, однак не підтверджує періодів і саме по собі не свідчить про наявність всіх передбачених законом підстав для зміни чинного судового рішення щодо аліментів.
Суд також критично оцінює посилання позивача на те, що сплата ним аліментів на старшого сина, який фактично проживає разом із ним, призводить до безпідставного збагачення відповідачки. Таке твердження має характер правової оцінки позивача та не підтверджене належними доказами. Сам факт здійснення аліментних платежів відповідно до чинного судового наказу не може розглядатися як безпідставне збагачення одержувача аліментів до моменту зміни чи припинення відповідного аліментного обов`язку у встановленому законом порядку.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються переважно на його припущенні про те, що фактичне проживання старшого сина з ним автоматично припиняє його аліментний обов`язок щодо цієї дитини та зумовлює необхідність перерозподілу аліментних зобов`язань між батьками. Проте така позиція не підтверджена сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів і не враховує чинність судового наказу, яким аліментний обов`язок позивача вже визначений.
Таким чином, з огляду на те, що позивачем не доведено наявності передбачених законом підстав для звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів, а відповідні вимоги є передчасними з урахуванням незавершеного розгляду справи про визначення місця проживання дітей, суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні. 
Відповідно до платіжної інструкції, наявної в матеріалах справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 129 грн 92 коп.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, відповідно до положень статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору, відшкодуванню за рахунок відповідачки не підлягають та залишаються за позивачем.
На підставі статті 194 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Учасники справи:

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний текст судового рішення складено та підписано 14 вересня 2026 року.

Суддя       Ольга БАЛАЦЬКА