Справа №760/4843/26 2/760/13059/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м.Київ
Солом`янський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Нестеренко Т.В.,
за участю секретаря - Петренко А.Є.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ДІМ 9000» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ДІМ 9000» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Управляюча компанія «ДІМ 9000») звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 14672,79 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 911,18 грн, 3 % річних у розмірі 316,51 грн та понесенні судові витрати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак є споживачем житлово-комунальних послуг.
Відповідач своєчасно з 08.07.2024 по 30.11.2025 не вносила плату за отримані житлово-комунальну послуги, що обумовило виникнення заборгованості у розмірі 15900,48 грн.
Відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України зобов`язаний також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох відсотків річних.
Ухвалою суду від 24 березня 2026 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
15.04.2026 від відповідача надійшла заява про долучення доказів та закриття провадження у справі у зв`язку з погашенням заборгованості. Також просила не задовольняти вимогу адвоката про його оплату, оскільки борг погашений разом із судовим збором. 
27.04.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, у якому повідомляють, що відповідач у добровільному порядку внесла на рахунок товариства основну частину заборгованості за житлово - комунальні послуги, зазначені дії відповідача свідчать про фактичне визнання нею наявності заборгованості та обґрунтованості вимог позивача. Проте, ТОВ «Управляюча компанія «ДІМ 9000» заявляло позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних та втрат від інфляції, а також понесенні судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. 
Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, вимоги зазначені у додаткових поясненнях підтримав у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши письмову заяву, платіжну інструкцію та квитанції щодос сплати заборгованості. 
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши докази суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Дім 9000» забезпечує належне утримання будинку і прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Крім того, ТОВ «Управляюча компанія «Дім 9000» та ОСОБА_1 уклали договору про компенсацію вартості послуг та надання послуг.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач у період з 08.07.2024 по 30.11.2025 не сплачувала кошти за спожиті житлово-комунальні послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 15900,48 грн.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Положення ст. ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.
Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію.
Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, визначені законом або договором.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Як вбачається з платіжних інструкцій поданих відповідачем разом з заявою, нею сплачено основну суму заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 15960,48 грн. та судовий збір в розмірі 3328,00 грн. Дана обставина представником позивача не заперечувалась. Разом з тим, представник позивача в своїх поясненнях наголошував на ту обставину, що вже підчас розгляду справи в суді, відповідач погасив заборгованість та сплату судового збору, проте позивачем понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн., які вони просять стягнути з відповідача, а також інфляційну складову боргу та 3% річних.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).
Суд вважає, що у зв`язку з простроченням щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, боржник зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 316,51 грн та інфляційні втрати у розмірі 911,18 грн.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом.
Щодо клопотання відповідачки про закриття провадження у справі суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача до суду із позовною заявою, заборгованість відповідачки за спожиті житлово-комунальні послуги існувала, що не заперечується сторонами. Сплата відповідачкою суми основного боргу в розмірі 15960,48 грн, тобто вже після ініціювання судового процесу позивачем.
Разом з тим, предметом даного позову є не лише стягнення основного боргу за житлово-комунальні послуги, а й стягнення сум, нарахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України, зокрема інфляційних втрат у розмірі 911,18 грн та 3% річних у розмірі 316,51 грн, які є самостійними вимогами.
Оскільки на момент розгляду справи судом вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних у загальному розмірі 1227,69 грн залишаються невиконаними, спір між сторонами у цій частині не врегульований, а предмет спору в частині правомірності нарахування та стягнення цих сум не зник.
З огляду на те, що повного та остаточного добровільного врегулювання спору між сторонами не відбулося, а позовні вимоги в частині стягнення передбачених статтею 625 ЦК України сум є чинними та підлягають вирішенню судом по суті, правові підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України відсутні, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення клопотання відповідачки про закриття провадження у справі.
Суд зауважує, що нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу є правомірним та відповідає положенням статті 625 ЦК України, якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема висловленою у постанові Великої Палати від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, приписи статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення.
Таким чином, заборгованість за житлово-комунальні послуги є грошовим зобов`язанням, на яке правомірно нараховуються передбачені законом санкції за прострочення.
Крім того, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації за користування грошовими коштами, що не були вчасно сплачені боржником.
Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2025 року у справі № 758/5318/23, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Оскільки факт надання послуг підтверджений матеріалами справи, а відповідачка визнала наявність боргу, сплативши його основну частину вже після звернення позивача з цим позовом до суду, вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі в сумі 911,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 316,51 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі, з урахуванням частини сплачених відповідачем заборгованостей, зазначених у позовній заяві.
Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією. Як вбачається з наданих відповідачем квитанцій, нею сплачений судовий збір. Водночас позивач просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу у сумі 9000,00 грн.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, позивачем подано до суду: копію договору № 3 про надання правової допомоги від 01.06.2024, копію акту про надання послуг № 1 від 14.01.2026, загальна вартість робіт наданих послуг складає 9000,00 грн, детальний опис за надані правові послуги адвокатами АО «ЛІГАЛ КЕЙС».
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 9 статті 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Судом встановлено, що відповідачка не здійснювала оплату послуг протягом тривалого часу, що стало причиною звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Таким чином, спір виник саме внаслідок дій відповідачки. Водночас, суд враховує, що відповідачка сплатила основну суму заборгованості після звернення позивача до суду з цим позовом, що свідчить про відсутність у неї наміру на тривале ухилення від виконання судового рішення.
При визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню, суд керується принципами співмірності та розумності, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
Позивачем заявлено до стягнення 9 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Проте, враховуючи те, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, незначну складність спору, сталу позицію судів у справах даної категорії, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, факт негайного добровільного погашення відповідачем основної суми боргу, суд приходить до висновку, що заявлена сума є надмірною та не відповідає критерію реальності таких витрат. З огляду на це, суд вважає за необхідне покласти на відповідачку витрати на правничу допомогу частково, у розмірі 2 000,00 грн., що буде справедливим балансом між інтересами сторін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525 - 527, 530, 611, 625 ЦК України, ст. ст. 141, 274-279, 280-282, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ДІМ 9000» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ДІМ 9000» (ЄДРПОУ 44162623, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 17/8, оф. 6) інфляційну складову боргу у розмірі 911,18 грн, 3% річних у розмірі 316,51 грн, а всього 1227,69 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «ДІМ 9000» (ЄДРПОУ 44162623, місцезнаходження: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, 17/8, оф. 6) понесенні судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.В. Нестеренко