Справа № 743/270/26 
Провадження № 2/743/333/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Макаревича Я.М.,
за участю секретаря судового засідання Середи Т.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
I. Стислий виклад позиції позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 72461117 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6650 гривень шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 .
Право вимоги за договором позики перейшло до позивача на підставі таких договорів:
03.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу № 033-030423.
05.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу № 05/12/25-01.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 23473,25 гривень: тіло позики - 5905,22 гривень, проценти за користування позикою - 17568,03 гривень.
II. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 26.05.2026.
Витребувано від акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку
№ НОМЕР_1 та виписки по ньому за період з 06.09.2022 по 09.09.2022.
14.04.2026 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла інформація, що була витребувана судом.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської областівід 26.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 28.08.2026.
08.06.2026 від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення.
Ухвалою від 28.08.2026 суд постановив розглянути справу заочно на підставі наявних доказів відповідно до частини 4 статті 223, статей 280, 281 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося (частина 2 статті 247 ЦПК України).
III. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
06.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики № 72461117 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Договір укладено у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором eW3Fs5YDa8, надісланим 06.09.2022 о 14:01:01 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою про ідентифікацію.
Пунктом 2.1 договору позикодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 6650 гривень. Пунктом 2.2 договору встановлено строк позики 30 днів (до 06.10.2022), пунктом 2.3 - базову процентну ставку у розмірі 2,5 відсотка на день, з можливістю застосування зниженої ставки 1,125 відсотка на день відповідно до програми лояльності позикодавця.
27.09.2022 сторони уклали Додаткову угоду № 7758129, якою продовжено строк позики до 51 дня, тобто до 27.10.2022, підписану одноразовим ідентифікатором 6TuB0pHbfs.
31.10.2022 сторони уклали Додаткову угоду № 7966081, якою продовжено строк позики до 85 днів, тобто до 30.11.2022, підписану одноразовим ідентифікатором jujxea4821.
Пунктом 6.5 Правил надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), чинних на момент укладення договору, передбачено, що у разі неповернення позики та процентів позикодавець має право нараховувати проценти на неповернуту позику за кожний день понадстрокового користування, починаючи з першого дня такого користування, але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, при цьому таке нарахування не є штрафом, пенею чи іншою штрафною санкцією, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування.
На виконання договору позики позикодавець за посередництвом платіжної системи Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 6650 гривень на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується платіжною інструкцією № b237223a-3418-4214-a07d-f7906e2e0ba4 від 06.09.2022, довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінекспрес» № КД-000104546/ТНПП від 09.01.2026 та листом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»
№ 05/12/25-21255 від 05.12.2025.
За результатами витребування судом доказів Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повідомило, що картковий рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 ) належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , та надало виписку по цьому рахунку за період з 06.09.2022 по 09.09.2022, згідно з якою 06.09.2022 на вказаний рахунок зараховано кошти у сумі 6650 гривень операцією «Зарахування переказу».
Відповідач частково погасив заборгованість за договором позики на загальну суму 7968,34 гривень: 27.09.2022 - 1571,01 гривень, 31.10.2022 - 246,05 гривень, 3075,64 гривень та 3075,64 гривень.
03.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу № 033-030423, за яким останнє набуло право вимоги, зокрема, до відповідача за договором позики № 72461117 у розмірі 23473,25 гривень, з яких 5905,22 гривень - тіло позики, 17568,03 гривень - проценти, що підтверджується Реєстром прав вимог № 04/05/23 від 04.05.2023.
05.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено Договір факторингу № 05/12/25-01, за яким позивач набув право вимоги, зокрема, до відповідача за договором позики № 72461117 у розмірі 23473,25 гривень, з яких 5905,22 гривень - тіло позики, 17568,03 гривень - проценти, що підтверджується Реєстром прав вимог № 05/12/25 від 05.12.2025.
Таким чином, право вимоги до відповідача за договором позики № 72461117 послідовно перейшло від Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс», а від нього - до позивача, у розмірі заборгованості, яка існувала на момент кожного переходу.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, за період з 06.09.2022 по 28.02.2023 позикодавцем нараховано проценти за користування позикою у загальному розмірі 24791,59 гривень, з яких сплачено 7223,56 гривень, залишок становить 17568,03 гривень; заборгованість за тілом позики після часткового погашення становить 5905,22 гривень. Загальна заборгованість відповідача станом на 10.02.2026 становить 23473,25 гривень.
IV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Згідно з частинами 1, 3, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону. Моментом підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (частина 1 статті 12 Закону).
Факт підписання договору позики одноразовим ідентифікатором відповідачем підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою про ідентифікацію. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що електронний підпис на договорі позики не належить відповідачу.
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір укладено у передбаченій законом формі, у зв`язку з чим він є обов`язковим для виконання (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, якщо інше не встановлено договором.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Якщо умови договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку позики, суду необхідно здійснити тлумачення умов відповідного договору та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності за період після закінчення строку позики, чи передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem, за яким слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав.
Системний аналіз частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України по відношенню до договору позики дозволяє дійти висновку, що строк позики є істотною умовою такого договору. Пролонгація строку позики є зміною умови договору, яка за статтею 654 Цивільного кодексу України має вчинятися в такій самій формі, що й сам договір. Зміна строку позики шляхом пролонгації має бути доведена належними і допустимими доказами (статті 76, 78 Цивільного процесуального кодексу України).
З матеріалів справи вбачається, що пролонгацію строку позики підтверджують Додаткова угода № 7758129 від 27.09.2022, підписана одноразовим ідентифікатором 6TuB0pHbfs, та Додаткова угода № 7966081 від 31.10.2022, підписана одноразовим ідентифікатором jujxea4821, факт підписання яких підтверджується довідкою про ідентифікацію. За цих обставин строк позики фактично продовжений до 30.11.2022.
Відповідно до пункту 6.5 Правил надання грошових коштів у позику договір прямо передбачає нарахування процентів і за період понадстрокового користування позикою - після закінчення погодженого строку позики, обмежене 90 календарними днями. Системне тлумачення цього пункту дозволяє дійти висновку, що сторони передбачили нарахування процентів і за період після закінчення строку позики, тобто за неправомірну поведінку позичальника.
Водночас за період після спливу строку позики користування коштами позичальником є неправомірним - позичальник зобов`язаний повернути позику, а не вправі правомірно її утримувати. Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання врегульовані спеціальною нормою - частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За цих обставин нарахування позивачем процентів за період понадстрокового користування на підставі пункту 6.5 Правил і статті 1048 Цивільного кодексу України не ґрунтується на вимогах закону, оскільки правовий режим таких платежів визначається спеціальною нормою - частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
Строк позики з урахуванням пролонгації закінчився 30.11.2022. Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 01.12.2022 по 28.02.2023 (90 календарних днів понадстрокового користування) нараховано проценти у розмірі 13286,74 гривень, які позивач заявив до стягнення у складі загальної суми процентів.
Розмір нарахованих позивачем сум відповідає умовам договору та вимогам закону, окрім процентів за період понадстрокового користування позикою у розмірі 13286,74 гривень, нарахування яких є неправомірним. У цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Водночас відмова в стягненні процентів, нарахованих поза межами строку позики, не позбавляє позивача правового захисту в охоронних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У межах цієї справи позивач таких вимог не заявляв, а тому суд їх не оцінює.
Як встановлено судом у розділі III цього рішення, позикодавець перерахував 6650 гривень на банківську картку позичальника. За змістом частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України позикодавець належно виконав своє зобов`язання щодо надання коштів у позику.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Належне виконання зобов`язань передбачає дотримання боржником усіх умов договору, у тому числі щодо строку виконання, способу виконання та розміру належних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов`язання за договором позики належним чином не виконала.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У цій справі право вимоги до позивача перейшло через два послідовні договори відступлення: ланка 1 - договір від 03.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс»; ланка 2 - договір від 05.12.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс» і позивачем.
Перевіривши кожну ланку, суд дійшов висновку, що ланцюг переходу права вимоги є безперервним: сторонами кожного договору були належні суб`єкти, обсяг вимоги (23473,25 гривень, з яких 5905,22 гривень - тіло позики, 17568,03 гривень - проценти) відповідає попередній ланці, документальне підтвердження надане за всіма ланками. Право вимоги в обсязі, заявленому позивачем, на момент звернення до суду йому належить.
Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах і має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання за договором позики.
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подала, наявність та розмір заборгованості не оспорила, доводів позивача про укладення договору позики, отримання коштів та порушення зобов`язання щодо їх повернення не спростувала. Жодних доказів недійсності договору позики в цілому або окремих його умов, погашення заборгованості в більшому розмірі, ніж враховано позивачем у розрахунку, або інших обставин, які б свідчили про неправильність обчислення суми боргу, відповідач суду не надала. Власного контррозрахунку заборгованості відповідач також не подала.
Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що позиція позивача обґрунтована письмовими доказами, які узгоджуються між собою, а відповідач жодних обставин, зазначених у позові, не спростував, суд вважає твердження позивача такими, що відповідають дійсним обставинам справи в частині, підтвердженій наявними доказами та узгодженій з вимогами закону. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і відповідачем виникли позикові правовідносини, у межах яких Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» належним чином виконало свої зобов`язання, надавши відповідачу кошти у позику. Право грошової вимоги за цим договором позики у тому обсязі, який існував на момент його переходу, набув позивач. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконала.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 06.09.2022 № 72461117 є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в розмірі 10186,51 гривень з мотивів, наведених вище в розділі IV цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 13286,74 гривень слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2662,40 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір позовних вимог становив 23473,25 гривень, з яких задоволено 10186,51 гривень, що становить 43,40 відсотка від заявлених вимог (10186,51 / 23473,25 ? 100 %). Відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1155,38 гривень (2662,40 ? 43,40 %).
Позивач заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 гривень, на підтвердження чого надав договір про надання правничої допомоги
№ 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, витяг з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги № 4-ДІЛ від 30.12.2025 та платіжну інструкцію від 16.01.2026.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з розглядом справи, включають витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин 1 і 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Дана справа за своїм змістом не є складною: спірні правовідносини стосуються стягнення заборгованості за договором позики, обставини справи підтверджуються обмеженим обсягом письмових доказів, відповідач відзиву на позов не подав і обставин, на які посилався позивач, не спростовував. Заявлені адвокатом роботи зводяться до вивчення документів і складання позовної заяви, яка за своєю структурою є типовою для цієї категорії спорів. З огляду на це заявлений позивачем обсяг витрат на правничу допомогу є неспівмірним з фактично виконаною адвокатом роботою.
За цих обставин суд визнає обґрунтованими і такими, що відповідають критеріям співмірності, передбаченим частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено у розмірі 43,40 відсотка, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1302 гривень (3000 ? 43,40 %).
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 12, 19, 141, 263, 264, 265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження: 08205, місто Ірпінь, вулиця Садова, будинок 31/33, офіс 40/3) заборгованість за договором позики від 06.09.2022 № 72461117 у розмірі 10186 (десять тисяч сто вісімдесят шість) гривень 51 копійка.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження: 08205, місто Ірпінь, вулиця Садова, будинок 31/33, офіс 40/3) понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1302 (одна тисяча триста дві) гривні.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» (код ЄДРПОУ 44280974, місцезнаходження: 08205, місто Ірпінь, вулиця Садова, будинок 31/33, офіс 40/3) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1155 (одна тисяча сто п`ятдесят п`ять) гривень 38 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 28.08.2026.
Суддя Я. М. МАКАРЕВИЧ