П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 400/8043/25

Головуючий І інстанції: Ярощук В.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Кравченка К.В., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 09.09.2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
29.07.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Тернопільській області, ГУ ПФУ в Миколаївській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 04.07.2025р. №143150022113 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати йому до загального та пільгового стажу за Списком №2 наступні періоди роботи:
з 18.04.2000р. по 19.01.2003р. включно на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт в ЛВ-5;
з 10.02.2003р. по 09.02.2008р. включно на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт в ЛВ-5, цех №5;
з 14.02.2008р. по 30.09.2009р. включно на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт в ЛВ-5, цех №5;
з 01.11.2010р. по 02.08.2016р. включно на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт в цеху №80 та призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаю з 27.06.2025р. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії пільгової пенсії позивач досяг відповідного віку, мав необхідний пільговий стаж - не менше 12 років і 6 місяців (за Списком №2) та, відповідно, мав право на призначення, нарахування і виплату пільгової пенсії. Разом із тим, ГУ ПФУ в Тернопільській області відмовило у призначенні йому пенсії на пільгових умовах, що, на переконання позивача, є протиправним та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.
Представник відповідача надав до суду першої інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнати протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 04.07.2025р. за №143150022113. Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області: зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, період роботи з 18.04.2000р. по 19.01.2003р., з 10.02.2003р. по 09.02.2008р., з 14.02.2008р. по 30.09.2009р. та з 01.11.2010р. по 02.08.2016р.; повторно розглянути заяву позивача від 27.06.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні суду. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Тернопільській області судовий збір у розмірі - 1937,92 грн. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду 1-ї інстанції, ГУ ПФУ в Тернопільській області 07.10.2025р. подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що судом при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.09.2025р. і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Тернопільській області та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Тернопільській області, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 згідно з записами №19-33 трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 14.08.1989р. працював на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт, у Виробничому об`єднані «Зоря» (ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект», АТ «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект») з 18.04.2000р. по 03.04.2019р.
Відповідно до Індивідуальної відомості про застраховану особу (форма ОК-5) за період з квітня 2000р. по квітень 2019р. до страхового стажу позивача зараховано усі місяці вказаного періоду.
Згідно із записами трудової книжки №27, №30 і №31 за посадами, на яких працював позивач, підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, а саме: за робочим місцем №0254.01 13.10.2009р., №0615.01 02.06.2011р. і №0615.01 02.06.2015р. відповідно.
У довідці АТ «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» від 09.04.2025р. №04/2-64 зазначено те, що у періоди з 18.04.2000р. по 19.01.2003р., з 10.02.2003р. по 09.02.2008р., з 14.02.2008р. по 30.09.2009р. та з 01.11.2010р. по 02.08.2016р. позивач виконував роботи за професією, посадою електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт в цехах №5, 80, ЛВ-5, що передбачена Списком №2 - розділ XIV, підрозділ 4а, код КП 14.4а.
Актом ГУ ПФУ в Миколаївській області від 17.06.2025р. №1400-0902-1/3312 встановлено, що за результатами перевірки довідки від 09.04.2025р. №04/2-64 розбіжностей з даними документів не встановлено.
27.06.2025р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, тобто коли йому вже виповнилося 55 років. 
Дана заява позивача розглянута за екстериторіальним принципом ГУ ПФУ в Тернопільській області, яке 04.07.2025р. прийняло рішення №143150022113 про відмову у призначенні пенсії.
Вказане рішення про відмову аргументовано тим, що позивач не має право на призначення пенсії, оскільки відсутні необхідні пільговий стаж 12 років 6 місяців. Так, пільговий стаж позивача за Списком №2 на дату звернення відсутній. За доданими позивачем документами не зараховано пільговий стаж роботи за Списком №2 за періоди роботи на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування, зайнятого на гарячих ділянках робіт у цехах №5, № 80, ЛВ-5 з 18.04.2000р. по 19.01.2003р., з 10.02.2003р. по 09.02.2008р., з 14.02.2008р. по 30.09.2009р. та з 01.11.2010р. по 02.08.2016р. згідно з довідкою від 09.04.2025р. №04/2-64, адже в Переліку посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестацій робочих місць передбачені номери робочих місць, в довідці номер робочого місця заявника не зазначено. 
Не погоджуючись з такими діями і рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог і, відповідно, із неправомірності спірних дій та рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області. 
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з наведеними висновками і вважає, що суд 1-ї інстанції вірно визначив обсяг нормативно-правового регулювання даних спірних правовідносин, який полягає в наступному.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складової права на соціальний захист, є її конституційним правом.
За змістом ч.1 ст.92 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV.
Частиною 1 ст.9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За визначенням, наведеним у ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Як передбачено ч.4 цієї статті, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим же Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими та важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються у відповідності до ст.27 та з урахуванням норм ст.28 цього Закону (ч.1 ст.114 Закону №1058-IV).
У відповідності до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Необхідний страховий стаж визначений п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (Список №2), становить не менше 30 років. При цьому, необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, визначений положеннями цієї статті, становить 12 років 06 місяців.
Працівники, які мають стаж роботи з шкідливими та важкими умовами праці, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, чоловікам - на 1 рік за кожний 2 роки 6 місяців такої роботи. 
Як вбачається із матеріалів цієї справи, пенсійним органом не зараховано ОСОБА_1 періоди роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 з 18.04.2000р. по 19.01.2003р., з 10.02.2003р. по 09.02.2008р., з 14.02.2008р. по 30.09.2009р., з 01.11.2010р. по 02.08.2016р., у зв`язку із тим, що в Переліку посад, якими було підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестацій робочих місць передбачені номери робочих місць, в той час як в довідці номер робочого місця заявника не зазначено.
Будь-яких інших підстав для не зарахування вищезазначених періодів роботи ОСОБА_1 в оскаржуваному рішенні відповідачем зазначено не було.
У свою чергу, сторонами у справі не заперечується, що займані позивачем посади передбачені Списками №2, чинними у період його роботи на цих посадах, й відносились до посад з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФУ в Тернопільській області, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються з ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. 
Зазначеним вище нормам відповідає також і п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637), за змістом якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби або навчання, а також архівними установами.
Пунктами 3 та 20 зазначеного Порядку регламентовано, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи чи містяться неправильні або ж неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, що наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або ж за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (Додаток №5). 
У довідці повинно бути зазначено: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Разом із цим, наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 було затверджено «Порядок застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», згідно з п.3 якого передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. 
До пільгового стажу зараховується період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992р.
Відповідно до п.10 Порядку №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637.
Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування такої особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці (з 21.08.1992р.), яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Як уже зазначалося судом, відмовляючи в зарахуванні спірних періодів роботи позивача до пільгового у рішенні від 04.07.2025р. №143150022113 ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначило, що в Переліку посад, якими підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за результатами атестацій робочих місць передбачені номери робочих місць, в той час як в довідці номер робочого місця заявника не зазначено.
У контексті наведених підстав, варто зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з «Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992р. №442) та «Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці» (затв. постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41).
Згідно з п.4 Порядку №442 та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій, періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
При цьому, атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом п.п.8,9 Порядку №442, проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
Разом із тим, особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Таким чином, атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення законодавства «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено (або ж неналежно проведено) атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2.
Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд у постанові від 04.03.2021р. у справі №160/2647/19.
Такий висновок також відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №520/15025/16-а, у якій Велика Палата відступила від висновків Верховного Суду України щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Велика Палата Верховного Суду у названій вище постанові сформулювала правовий висновок, згідно з яким, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1, проте з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №1, у відповідності до п. «а» ст.13 Закону №1788-XII.
У свою чергу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або ж несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
На підставі викладеного у сукупності колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення відповідача від 04.07.2025р. №143150022113 та необхідність його скасування, із зобов`язанням відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, періоди роботи з 18.04.2000р. по 19.01.2003р., з 10.02.2003р. по 09.02.2008р., з 14.02.2008р. по 30.09.2009р. та з 01.11.2010р. по 02.08.2016р.
Жодного спростування вищевказаних висновків відповідачем під час розгляду справи як у суді 1-ї інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не наведено та відповідних доказів не надано.
Приймаючи спірне рішення від 04.07.2025р. №143150022113 Головне управління не виконало свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду поданих документів. Оскільки відповідальним за опрацювання заяви позивача та прийняття відповідного рішення є, в даному випадку, визначений у встановленому порядку територіальний орган Пенсійного фонду - ГУ ПФУ в Тернопільській області, а тому саме на нього має бути покладено й обов`язок відновлення порушених прав позивача шляхом зобов`язання повторно розглянути його заяву про призначення пенсії з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Втім, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильність висновків суду 1-ї інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 , а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача колегія суддів не вбачає.
До того ж слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 10.09.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: К.В. Кравченко 

В.О. Скрипченко