Справа № 752/5409/26 
Провадження № 2/752/8452/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

04 вересня 2026 року    м. Київ 
Голосіївський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Кирильчук І. А.,
при секретарі - Сінчук І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути відповідача, що є власником/зареєстрованим/проживає за адресою: АДРЕСА_1 :
- заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року у розмірі 33419,41 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6316,29 грн, 3 % річних у розмірі 1837,57 грн;
- заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року у розмірі 43 133,78 грн, інфляційна складова боргу у розмірі 6 315,92 грн, 3 % річних у розмірі 1 882,86 грн, пеня у розмірі 2 290,79 грн;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 687,67 грн, що разом складає 95884,29 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. З 01 листопада 2021 у зв`язку зі зміною у законодавстві, позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) та на офіційному веб-сайті позивача оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем. Квартира за адресою: АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ), а з 01 листопада 2021 року з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ).
Підключення будинку за адресою: АДРЕСА_1 , до мереж тепло- та водопостачання свідчить про виконання послуг позивачем. Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому законом порядку не відмовлявся. Відповідач є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року споживачами послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути відповідача на свою користь з урахуванням інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на недостовірність і неповноту наданих позивачем розрахунків, неврахування здійснених платежів та включення до позовних вимог сум, які, на його думку, фактично не існують як заборгованість. Відповідач заявив про застосування позовної давності та зазначив, що зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг мають періодичний характер, а тому строк позовної давності підлягає обчисленню окремо щодо кожного щомісячного платежу. На його переконання, з урахуванням дати звернення позивача до суду, продовження строків на період карантину та особливостей їх перебігу під час воєнного стану позовною давністю охоплюються зобов`язання, які виникли не раніше жовтня 2017 року. Щодо заборгованості у розмірі 33 419,41 грн, відступленої позивачу за договором цесії № 602-18 від 11 жовтня 2018 року, відповідач указує, що заміна кредитора не змінює порядку обчислення позовної давності, тому така заборгованість не може розглядатися як єдина сума та підлягає перевірці окремо за кожним платежем. Також відповідач стверджує, що основну заборгованість у межах позовної давності частково сплачено до звернення позивача до суду, а решту, після відкриття провадження у справі, у зв`язку із чим основне зобов`язання припинено виконанням, а провадження у цій частині, на його думку, підлягає закриттю через відсутність предмета спору. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення пені, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 та однорічну спеціальну позовну давність, а також проти стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних як похідних від основного боргу, зазначаючи про відсутність детального помісячного розрахунку, формул, джерел індексів інфляції та належного врахування здійснених ним платежів. З огляду на наведене відповідач просить застосувати позовну давність, закрити провадження в частині сплаченого основного боргу, а в разі відсутності для цього підстав - відмовити у стягненні заборгованості, пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних та покласти судові витрати на позивача.
У письмових запереченнях позивач наполягає на задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що з 01 травня 2018 року є виконавцем відповідних комунальних послуг, а на підставі договору цесії № 602-18 від 11 жовтня 2018 року набув від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідача заборгованості, яка виникла до цієї дати. Позивач вказує, що послуги за відповідною адресою фактично надавалися, доказів їх ненадання, неналежної якості або повної оплати відповідачем не подано, а здійснення ним часткових платежів у період із листопада 2018 року до грудня 2022 року свідчить про визнання боргу та переривання позовної давності. Нарахування основного боргу, пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних позивач вважає законним та обґрунтованим.
03 вересня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача, у яких зазначено, що після звернення до суду та відкриття провадження у справі відповідач здійснив оплату основної заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання теплової енергії. За результатами проведеного перерахунку позивач просить стягнути: заборгованість за послуги з централізованого опалення, надані до 01 травня 2018 року, у розмірі 22 524,02 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 316,29 грн і три проценти річних у розмірі 1 837,57 грн; а також нараховані на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, надані з 01 листопада 2021 року, інфляційні втрати у розмірі 6 315,92 грн, три проценти річних у розмірі 1 882,86 грн та пеню у розмірі 2 290,79 грн.
Зі змісту письмових пояснень убачається, що з урахуванням здійснених відповідачем оплат позивач не підтримує первісно заявлені вимоги у повному обсязі та просить стягнути з відповідача 41 167,45 грн. За таких обставин суд розцінює подані пояснення як заяву про зменшення розміру позовних вимог та розглядає справу в межах остаточно визначених позивачем вимог.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.
Судом установлено, що Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води (послуги з ЦО/ЦПГВ); з 01 листопада 2021 року, у зв`язку із зміною законодавства, Позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води (послуги з ТЕ/ПГВ).
Правовідносини у сфері надання послуг з ЦО/ЦПГВ регулювались Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 (далі - постанова КМУ від 21.07.2005 року № 630).
Правовідносини у сфері надання послуг з ТЕ/ПГВ регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ, Постановою КМУ від 11 грудня 2019 № 1182 «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» (далі - постанова КМУ від 11.12.2019 № 1182) та Постановою КМУ від 21 серпня 2019 року № 830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» (далі - постанова КМУ від 21.08.2019 року № 830).
Відповідно до вимог вказаних вище нормативно - правових актів, послуги з ЦО/ЦПГВ та послуги з ТЕ/ПГВ, надаються споживачеві згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання.
На виконання вимог законодавства, КП «Київтеплоенерго», на підставі типових договорів, підготовлені та опубліковані/оприлюднені - договір про надання послуг з ЦО/ЦПГВ опублікований в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) та на офіційному веб-сайті позивача оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води (ТЕ/ПГВ). 
Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (частини перша, друга статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води (ЦО/ЦПГВ) в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) та на офіційному веб-сайті позивача за посиланням: https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ опубліковані договори, а саме: типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води; типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (ТЕ/ПГВ). 
Зміст зазначених договорів відповідає змісту типового договору, затверджених: постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 та постановою КМУ від 11 грудня 2019 року № 1182. Такі договори є договорами приєднання. Можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до норм ЦК України встановлено, що, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним.
Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої воли свідчить про надання послуг позивача.
Відповідач від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).
Отже, свіченням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачем.
Виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому під`єднаний до мереж тепло- та водопостачання. Як наслідок, квартира, за зазначеною адресою під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідачі є споживачами послуг з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року - споживачами послуг з ТЕ/ПГВ.
Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків, між позивачем та відповідачем підтверджується діями сторін, а саме: позивач щомісячно надає відповідачам послуги з ЦО/ЦПГВ, а з 01 листопада 2021 року послуг з ТЕ/ПГВ, надсилає відповідачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідач споживає надані послуги та зобов`язані оплатити їх вартість.
У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено таке.
У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувався ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської РДА № 146910709 від 06 березня 2026 року ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, відповідач є споживачем ЦО/ЦПГВ та ТЕ/ПГВ, які постачає йому позивач за адресою: АДРЕСА_1 , без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому останній не звільняється від оплати послуг у повному обсязі.
Суд враховує, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що послуги з централізованого опалення за відповідним об`єктом нерухомого майна надавалися іншою юридичною особою або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку, в якому розташований об`єкт, так і безпосередньо до житлового приміщення відповідача.
При цьому, відповідач за спірний період не звертався до КП «Київтеплоенерго», як до надавача комунальних послуг, із заявою (повідомленням) про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.
Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада 2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц.
Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Після проведеного перерахунку позивач підтримав вимоги про стягнення непогашеної заборгованості за послуги з централізованого опалення, надані до 01 травня 2018 року, у розмірі 22 524,02 грн, інфляційних втрат у розмірі 6 316,29 грн і трьох процентів річних у розмірі 1 837,57 грн. Водночас, оскільки основну заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, надані з 01 листопада 2021 року, відповідач сплатив після настання строку її оплати, позивач підтримав вимоги про стягнення нарахованих за час прострочення інфляційних втрат у розмірі 6 315,92 грн, трьох процентів річних у розмірі 1 882,86 грн та пені у розмірі 2 290,79 грн.
Сплата відповідачем основної заборгованості за послуги з постачання теплової енергії після настання строку її оплати не усуває наслідків прострочення грошового зобов`язання. Погашення основного боргу припиняє подальше нарахування відповідних платежів, однак не звільняє боржника від обов`язку сплатити суми, нараховані за період прострочення до дня фактичного виконання зобов`язання. 
Крім того, позивач на підставі договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 33419,41 грн за особовим рахунком № НОМЕР_1 .
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексі, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно положень статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач довів факт надання відповідачу житлово-комунальних послуг та виникнення у нього обов`язку з їх оплати. Разом із тим основну заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, надані з 01 листопада 2021 року, відповідач сплатив після відкриття провадження, а тому вона не є предметом подальшого розгляду по суті. При цьому таке погашення не усуває наслідків допущеного до моменту сплати прострочення. Вимоги щодо заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року, підлягають окремій оцінці з урахуванням заяви відповідача про застосування позовної давності та належності наданого позивачем розрахунку.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Отже, позивач і відповідач є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
У відповідності до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Таким чином платежі встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Суд зазначає, що зобов`язання відповідача щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг є грошовими, а їх прострочення тягне нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до статті 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги.
На підставі постанови КМУ від 29 грудня 2023 року № 1405, яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, поновлено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на комунальні послуги з 31 грудня 2023 року, у випадку прострочення сплати коштів.
Оцінивши наданий позивачем розрахунок та встановивши факт несвоєчасної сплати відповідачем основної заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, надані з 01 листопада 2021 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування інфляційних втрат, трьох процентів річних та пені за період прострочення, з урахуванням установлених законодавством обмежень. Натомість вимоги щодо основної заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року, та нарахованих на неї інфляційних втрат і трьох процентів річних підлягають окремій оцінці з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності та доведеність їх розміру.
Тому суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення нарахованих на заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з 01 листопада 2021 року інфляційних втрат у розмірі 6 315,92 грн, трьох процентів річних у розмірі 1 882,86 грн та пені у розмірі 2 290,79 грн.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності суд зазначає таке.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки. За змістом частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення, а її сплив є підставою для відмови у позові.
Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг мають періодичний характер, тому право на позов щодо кожного щомісячного платежу виникає окремо - після настання встановленого строку його оплати. Відповідно, позовна давність обчислюється щодо кожного щомісячного платежу самостійно.
Заміна кредитора у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, а тому передання КП «Київтеплоенерго» права вимоги за договором цесії не перериває та не поновлює перебігу позовної давності щодо заборгованості, яка виникла до 01 травня 2018 року.
Водночас сама по собі обставина виникнення заборгованості до 01 травня 2018 року не свідчить про сплив позовної давності щодо всієї заявленої за цей період суми, оскільки з урахуванням законодавчого продовження строків позовної давності частина відповідних щомісячних вимог могла залишатися в її межах. Отже, питання про застосування наслідків спливу позовної давності має вирішуватися окремо щодо кожного платежу залежно від строку його виконання.
Проте позивач заявив заборгованість за послуги з централізованого опалення, надані до 01 травня 2018 року, єдиною сумою у розмірі 22 524,02 грн. Матеріали справи не містять деталізованого помісячного розрахунку цієї заборгованості із зазначенням розміру кожного нарахування, строку його оплати, здійснених платежів та порядку їх зарахування. За таких обставин неможливо відокремити вимоги, за якими позовна давність спливла, від вимог, які могли бути заявлені в межах установленого законом строку.
Суд враховує, що інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, є встановленими законом наслідками прострочення грошового зобов`язання, а тому сама по собі відмова у стягненні основного боргу у зв`язку зі спливом позовної давності не є безумовною підставою для відмови у стягненні відповідних нарахувань.
Разом із тим для задоволення таких вимог суд повинен установити конкретний розмір простроченого грошового зобов`язання, дату виникнення прострочення та період, протягом якого відповідна сума залишалася несплаченою. Інфляційні втрати та три проценти річних не можуть бути визначені від суми, склад і період виникнення якої належними доказами не встановлені.
У цій справі заборгованість за послуги з централізованого опалення, надані до 01 травня 2018 року, визначена позивачем однією сукупною сумою без її розподілу за розрахунковими періодами. При цьому така сума охоплює щомісячні платежі з різними строками виконання та, відповідно, різним перебігом позовної давності. Через відсутність помісячної деталізації суд не має можливості встановити, яка саме частина основного боргу могла бути пред`явлена до стягнення в межах позовної давності та становити належну базу для нарахувань, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.
Наданий позивачем розрахунок містить лише підсумкові суми інфляційних втрат і трьох процентів річних та не дає можливості співвіднести їх із конкретними щомісячними платежами, перевірити початок і тривалість прострочення щодо кожного з них, урахування здійснених відповідачем оплат, а також визначити частину нарахувань, заявлену в межах позовної давності.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести не лише наявність права на застосування наслідків прострочення грошового зобов`язання, а й правильність визначення їх розміру. Суд не вправі самостійно встановлювати відсутні вихідні дані, розподіляти сукупну суму боргу за місяцями та складати замість позивача новий розрахунок.
За таких обставин вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 6 316,29 грн та трьох процентів річних у розмірі 1 837,57 грн не відповідають критеріям достовірності й достатності доказів, установленим статтями 79, 80 ЦПК України, а тому є недоведеними саме за розміром та задоволенню не підлягають.
Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню. 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково - у розмірі 10 489,57 грн із заявлених 41 167,45 грн, що становить 25,48 % від ціни позову, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 847,98 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 509, 525, 526, 611, 625, 629, 901, 903 ЦК України, статтями 81, 89, 133, 259, 263-265, 353 ЦПК України, Законом України «Про житлово-комунальні-послуги», суд
у х в а л и в:
Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» нараховані у зв`язку з простроченням оплати послуг із постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року інфляційні втрати у розмірі 6 315,92 грн, три проценти річних у розмірі 1 882,86 грн та пеню у розмірі 2 290,79 грн, а всього - 10 489,57 грн (десять тисяч чотириста вісімдесят дев`ять гривень 57 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 847,98 грн (вісімсот сорок сім гривень 98 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», 01001, м. Київ, пл. І. Франка, буд. 5, код ЄДРПОУ 40538421; поточний рахунок НОМЕР_2 у ТВБВ № 10026/020 філія - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повне рішення суду виготовлено 04 вересня 2026 року
Суддя    І. А. Кирильчук