ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/10266/25 пров. № А/857/35403/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про стягнення витрат,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Кухар Н.А.,
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2025 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути витрати пов`язані з її утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 450 939 грн 34 коп.
На обгрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач була курсантом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Відповідно до умов укладеного контракту, у випадку звільнення зі служби протягом трьох років після закінчення навчання, особа зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі. Вказує, що відповідач - солдат ОСОБА_1 подала рапорт про її відрахування з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного через небажання продовжувати навчання, у рапорті зазначила про свою обізнаність із обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані із її утриманням у навчальному закладі на підставі постанови Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року «Про затвердження порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» та зобов`язалася їх відшкодувати. Оскільки ОСОБА_1 витрати, пов`язані з її утримання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за період з 21.08.2022 по 16.04.2025 в сумі 450939,34 грн не відшкодувала, представник позивача звернувся до суду з позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати пов`язані з її утриманням у зазначеному закладі вищої освіти у розмірі 450 939 грн. 34 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач, навчаючись у Національній академії сухопутних військ, проходила військову службу, а у зв`язку з достроковим припиненням навчання та відповідно до статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Порядку № 964 зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у закладі вищої освіти. Суд першої інстанції встановив, що відповідно до довідки-розрахунку фактичні витрати за період навчання з 21.08.2022 по 16.04.2025 становлять 450 939,34 грн, при цьому відповідач доказів їх відшкодування не надала. Врахувавши підтвердження розміру витрат матеріалами справи та відсутність їх добровільного відшкодування, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Національної академії сухопутних військ 450 939,34 грн. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову відповідача від добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у вищому військовому навчальному закладі, оскільки відповідно до частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 право на звернення до суду виникає лише після відмови курсанта від добровільного відшкодування таких витрат. При цьому, матеріали справи не містять доказів ознайомлення відповідача з розрахунком витрат, встановлення та доведення до її відома строку для їх добровільного відшкодування, а також факту її відмови від такого відшкодування. 
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Зазначає, що доводи відповідача про передчасність звернення до суду та недотримання строку звернення є необґрунтованими, оскільки обов`язок ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат виник у зв`язку з достроковим розірванням контракту та її відрахуванням з навчання, при цьому позов подано 16.05.2025, тобто в межах установленого статтею 122 КАС України строку. Відповідач була обізнана зі своїм обов`язком відшкодувати витрати, що підтверджується її рапортом від 22.03.2025, а 16.04.2025 підписала довідку-розрахунок № 25 на суму 450 939,34 грн, чим підтвердила ознайомлення з розміром витрат та необхідністю їх відшкодування. 
Представником відповідача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що доводи позивача про відсутність встановленого строку для добровільного відшкодування витрат не спростовують обов`язковості попередньої відмови курсанта від їх добровільного відшкодування як умови звернення до суду. Відповідно до частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 6 Порядку № 964 право на судове стягнення виникає лише після такої відмови, що узгоджується з висновками Верховного Суду, зокрема у постанові від 30.04.2025 у справі № 240/33278/23. Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про конкретний строк для добровільного відшкодування та її відмови від його здійснення; навпаки, рапорт від 22.03.2025 та підписана 16.04.2025 довідка-розрахунок свідчать про визнання відповідачем обов`язку та погодження суми витрат. 
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, наказом начальника Національної академії від 21 серпня 2022 року №29-КС (по особовому складу) ОСОБА_1 було прийнято на військову службу (навчання) та призначено курсантом навчального курсу Інституту морально – психологічного забезпечення.
Наказом начальника Національної академії від 21.08.2022 року №245 (по стройовій частині) рекрута ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення.
21 серпня 2022 року між Міністерством оборони України в особі Начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та рекрутом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу.
22 березня 2025 року солдат ОСОБА_1 подала рапорт про своє відрахування з числа курсантів Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного через небажання продовжувати навчання, у рапорті остання зазначила про свою обізнаність із обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані із її утриманням у навчальному закладі на підставі постанови Кабінету Міністрів України №964 від 12 липня 2006 року «Про затвердження порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» та зобов`язалася їх відшкодувати.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №21-КС від 14 квітня 2025 року (по особовому складу) з солдатом ОСОБА_1 відповідно до частини 11 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 3, 7 Розділу ІІ Особливостей №877 достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, відраховано його з числа курсантів третього курсу через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), звільнено від займаної посади, визначено вважати таким, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №115 від 16 квітня 2025 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення та визначено відшкодувати витрати, пов`язані з її утримання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за період з 21.08.2022 року по 16.04.2025 року в сумі 450939,34 грн.
Згідно із довідкою-розрахунком Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.04.2025 року №25 витрати на утримання ОСОБА_1 за період навчання з 21.08.2022 року по 16.04.2025 року, становлять:
1) грошове забезпечення – 280772,69 грн.;
2) продовольче забезпечення – 111191,22 грн.;
3) медичне забезпечення – 1056,00 грн.;
4) спожиті комунальні послуги та енергоносії – 57919,43 грн.
Загальна сума – 450939,34 грн.
ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено із вказаною довідкою-розрахунком від 16.04.2025 року №25.
Підписом ОСОБА_1 підтверджує погодження між сторонами вказаної суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Національній академії та визнання необхідності відшкодування вказаних коштів.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
У частині другій статті 74 Закону № 580-VIII від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до частини четвертої статті 74 Закону №580-VIII особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують МВС України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному КМУ.
Приписами частини п`ятої статті 74 Закону №580-VIII встановлено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок № 261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі: дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів (пункт 1 цього Порядку).
За змістом пункту 2 Порядку № 261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України. Типову форму контракту затверджує МВС.
У пункті 3 Порядку №261 визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія). Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю. Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі. Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку №261).
Нормами пункту 5 Порядку № 261 встановлено, що після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи. У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 261 особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів. Примірна форма договору затверджується МВС.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (пункт 8 Порядку №261).
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №21-КС від 14 квітня 2025 року (по особовому складу) з солдатом ОСОБА_1 відповідно до частини 11 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 3, 7 Розділу ІІ Особливостей №877 достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, відраховано його з числа курсантів третього курсу через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), тому у відповідача, згідно із частиною четвертою статті 74 Закону № 580-VIII, виник обов`язок відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.
Оскільки відповідач не надав суду доказів добровільного відшкодування таких витрат в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного зазначених витрат в розмірі 450 939 грн. 34 коп..
Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки суд першої інстанції не врахував наступного.
Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 30 серпня 2022 року в справі № 480/8200/20 та від 14 грудня 2022 року в справі № 520/5837/2020, акцентував увагу на тому, що за правилами положень статті 74 Закону № 580-VIII та пункту 8 Порядку №261 право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 вересня 2021 року в справі №520/11540/19, у постановах від 13 січня 2023 року в справі №440/2692/20, від 14 вересня 2023 року в справі №520/6175/19 та інших. 
У постановах від 23 вересня 2021 року в справі № 520/11540/19, від 30 серпня 2022 року в справі №480/8200/20, від 14 грудня 2022 року в справі №520/5837/2020 та від 14 вересня 2023 року в справі № 520/6175/19 Верховний Суд констатував, що відповідно до Порядку № 261 позивач має вручити під підпис або надіслати відповідачеві повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати із зазначенням їхнього розміру та реквізитів рахунку для перерахування коштів, за для того, щоб забезпечити можливість добровільно відшкодувати витрати на навчання і лише, у разі відмови відповідача, може звернутися до суду.
Тобто саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Із матеріалів справи слідує, що наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №21-КС від 14 квітня 2025 року (по особовому складу) з солдатом ОСОБА_1 відповідно до частини 11 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пунктів 3, 7 Розділу ІІ Особливостей №877 достроково розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, відраховано його з числа курсантів третього курсу через небажання продовжувати навчання (за власним бажанням), звільнено від займаної посади, визначено вважати таким, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного №115 від 16 квітня 2025 року (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Національної академії та всіх видів забезпечення та визначено відшкодувати витрати, пов`язані з її утримання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного за період з 21.08.2022 року по 16.04.2025 року в сумі 450 939,34 грн.
Згідно із довідкою-розрахунком Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 16.04.2025 року №25 витрати на утримання ОСОБА_1 за період навчання з 21.08.2022 року по 16.04.2025 року, становлять:
1) грошове забезпечення – 280772,69 грн.;
2) продовольче забезпечення – 111191,22 грн.;
3) медичне забезпечення – 1056,00 грн.;
4) спожиті комунальні послуги та енергоносії – 57919,43 грн.
Загальна сума – 450939,34 грн.
ОСОБА_1 під підпис було ознайомлено із вказаною довідкою-розрахунком від 16.04.2025 року №25. 
Водночас ОСОБА_1 наполягає, що не висловлювала ні в усній, ні в письмовій формі своє небажання або неможливість виконати зобов`язання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з її утриманням у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Оскільки у зобов`язання не визначено строку виконання, дії відповідача щодо сплати відшкодування не обмежувалися терміном.
Колегія суддів зауважує, що з аналізу положень частини десятої статті 25 Закону № 2232-XII та пункту 7 Порядку № 964 слідує, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.
При цьому також доцільно врахувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме ВНЗ (позивач) здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про відрахування курсанта.
Таким чином, зважаючи на нормативне регулювання спірних правовідносин, правильне вирішення спору цієї категорії залежить від того, чи було курсанта ознайомлено із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку № 419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати, адже саме з відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у ВНЗ законодавець пов`язує можливість звернення Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.
Враховуючи наведене, колегія суддів констатує, що після отримання рапорту ОСОБА_1 про небажання продовжувати навчання позивач повинен був здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в інституті, відобразити узагальнену суму відшкодування у наказі про відрахування, а також надати останньому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови ОСОБА_1 здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного позивачем строку добровільного відшкодування, він міг набути право звернутися до суду з відповідним позовом.
Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі № 340/685/19, від 10 жовтня 2019 року у справі № 140/721/19, від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 23 березня 2023 року у справі № 420/24331/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20, від 11 травня 2023 року у справі №400/4281/20, від 01 лютого 2024 року у справах № 400/210/21 та № 280/3770/22.
З уваги на викладене доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, адже сама по собі обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у ВНЗ, та з розміром таких витрат, не може слугували підставою для їх стягнення у судовому порядку.
Так, обґрунтовуючи позовну заяву, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного зазначає, що відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання у сумі 450 939 грн 34 коп.
Однак матеріали справи не містять доказів, що відповідача було ознайомлено із розрахунком таких витрат та запропоновано добровільно відшкодувати такі витрати.
Враховуючи, що перевірка наведених доводів відповідача має важливе значення при вирішенні спору, проте фактичні обставини щодо ознайомлення з розрахунком витрат і надання йому строку на добровільне їх відшкодування залишилися поза межами дослідження судами попередніх інстанцій, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач фактично відмовився здійснити добровільне відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у ВНЗ, є передчасним.
Вищевказане свідчить про недотримання позивачем вимог Порядку № 261, та дає підстави вважати, що позивачем не надано відповідачу передбаченого законодавством строку на добровільне відшкодування витрат на його утримання в університеті.
Суд першої інстанції належним чином не перевірив вищевказані обставини та прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 липня 2025 року у справі № 380/10266/25 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відмовити повністю.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя | | О. Б. Заверуха
судді | | О. М. Гінда
| | З. М. Матковська