Справа № 161/8379/26 
Провадження № 2/161/4858/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Антіпової Т.А. 
за участю секретаря судового засідання Денис О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 108 468,00 гривень та судові витрати по справі.
Вимоги мотивує тим, що 17.04.2024 року  ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» уклали договір про надання фінансового кредиту № 8900113, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 12 500,00 грн на строк 345 днів та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,91% на день. 
Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», на підставі договору про відступлення права вимоги №110-МЛ від 24.09.2024 року.
Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 108 468,00 гривень, з них: тіло кредиту 12 250,00 гривень, заборгованість за процентами 89 316,00 гривень, заборгованість по сумі за порушення грошового зобов`язання 5 600,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить 1 302,00 гривень.
Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на неї судові витрати.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 травня 2026 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 28-29).
30.06.2026 року на адресу суді від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача зазначає, що позивач повинен був нараховувати проценти за користування кредитом, враховуючи як погоджені сторонами основні умови кредитування, так і обмеження максимального розміру денної процентної ставки протягом перехідного періоду, передбаченого п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: протягом перших 120 днів - 2,5 %, та протягом наступних 120 днів - 1,5 %), за результатами чого констатує, що заявлена до стягнення позивачем грошова сума не суперечить цим договірним умовам та нормативним обмеженням. Тобто, заборгованість за вказаним кредитним договором складає 33 216,25 грн, з яких: 12 250,00 грн за тілом кредиту, 20 966,25 грн за відсотками.
Крім того, просила не стягувати комісію за надання кредиту, оскільки позивачем не наданого жодного підтвердження факту надання послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна плата за обслуговування кредиту. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності конкретного переліку таких послуг, які надаються більше, ніж один раз на місяць, погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, підтверджень факту надання таких послуг в обсязі, що перевищує право споживача за законом. Та обставина, що оплата таких послуг внесена в графік погашення кредиту, не нівелює обов`язок позивача довести позовні вимоги належним чином, оскільки розшифрування таких послуг також не наведено в додатку до договору.
Крім того, просила не стягувати заборгованість по сумі за порушення грошового зобов`язання у розмірі 5 600,00 гривень, оскільки у період дії в Україні воєнного стану, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення (п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України). Крім того, просила зменшити втрати на професійну правничу допомогу (а.с.46-58).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явились, у відзиві на позовну заяву просили розгляд справи проводити без їх участі.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Статтею 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 6 статті 11 Закону, передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (Закон України «Про споживче кредитування»). 
Судом встановлено, що 17.04.2024 ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про споживчий кредит № 8900113, за умовами якого (пункт 1.1) кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, на строк, визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше остаточного погашення заборгованості згідно п. 1.4 договору, та виконати інші зобов`язання на умовах та в строки, що визначені договором (а.с. 19-22). 
Основні умови кредитування згідно цього кредитного договору:
- сума (загальний розмір) кредиту становить 12 500,00 грн (п. 1.2); 
- кредит надається загальним строком на 345 днів з 17.04.2024 (дата надання кредиту) (п. 1.3);
- комісія за надання кредиту: 1 426,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,50 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п. 1.5.1);
- кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п. 2.1);
17.04.2024 ТОВ «Мілоан» надало (перерахувало) відповідачу грошові кошти в сумі 12 500 грн ( а.с. 18).
В ході розгляду справи судом, із урахуванням принципу дотримання прав учасників процесу та засад змагальності, було задоволено клопотання представника позивача, та ухвалою суду витребувано АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" інформацію про надходження на рахунок банківської карти НОМЕР_1 коштів в розмірі 12 500 гривень у період з 17.04.2024 року по 24.04.2024 року (а.с.28-29).
На виконання вимоги ухвали суду банком надано відповідь, в якій зазначено, що в ході перевірки було підтверджено, що на рахунок банківської карти  НОМЕР_1 , було надходження коштів в розмірі 12 500,00 гривень у період з 17.04.2024 року по 24.04.2024 року (а.с.35-36).
24.09.2024 року ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (фактор) уклали договір відступлення прав вимоги №110-МЛ, на підставі якого до фактора перейшло право вимоги за кредитним договором № 8900113 від 17 квітня 2024 року (а.с.13-16)
За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 108 468,00 гривень, з них: тіло кредиту 12 250,00 гривень, заборгованість за процентами 89 316,00 гривень, заборгованість по сумі за порушення грошового зобов`язання 5 600,00 гривень, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту становить 1 302,00 гривень (а.с.17 зворот-18).
Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов таких висновків.
ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали в електронному вигляді договір про споживчий кредит №8900113, який за правовою природою є кредитним договором. 
На підставі цього кредитного договору відповідач отримала кредит в сумі 12 500,00 грн, взяла на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користуванням ним та комісію за надання кредиту, однак не виконала їх.
Право вимоги за цим кредитним договором на підставі договору відступлення прав вимоги перейшло від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». 
У зв`язку з цим позивач вправі вимагати повернення тіла кредиту в розмірі 12 250, 00 грн, сплати комісії за надання кредиту в розмірі 1 302,00 грн та процентів за користування кредитом.
Визначаючи розмір заборгованості за процентами за користування кредитом, суд виходить з таких міркувань.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач нараховував проценти з 17.04.2024 по 27.03.2025 року, тобто 345 днів (а.с.16-18).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Зміни до вказаної статті набули чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: протягом перших 120 днів - 2,5 %, та протягом наступних 120 днів - 1,5 %, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Кредитний договір укладений після набрання чинності цими змінами, а тому приписи ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» підлягають застосуванню.
Враховуючи викладене, проценти за користування кредитом необхідно розраховувати за процентною ставкою 1 % за кожен день користування кредитом.
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погасила заборгованість за тілом кредиту в розмірі 250 гривень 23.05.2024 року (а.с.18).
За розрахунком суду, сума процентів за користування кредитом, які позивач вправі був нараховувати, становить 42 355 грн (з розрахунку 12 500 грн (тіло кредиту) х 1 % (максимальна процентна ставка) х 37 дні (за період з 17.04.2024 по 23.05.2024 року) + (з розрахунку 12 250 грн (тіло кредиту) х 1 % (максимальна процентна ставка) х 308 дні за період з (24.05.2024 року по 27.03.2025 року).
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погасила заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 7 125 грн. 
Враховуючи викладене, заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом становить 35 230 грн (42 355 грн - 7 125 грн).
Окрім цього, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за порушення грошового зобов`язання (на підставі ст. 625 ЦК України) у розмірі 5 600,00 грн, оскільки проценти річних нараховані у період дії в Україні воєнного стану, а тому відповідач є звільненим від обов`язку їх сплати (п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України).
Щодо стягнення комісії за видачу кредиту, суд зазначає наступне.
При укладенні кредитного договору, у пункті 1.5.1. цього договору сторони погодили, що комісія за видачу кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту та становить 11.50% від суми наданого кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).
Отже, відповідно до наведених положень вказаного закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням кредиту. Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач, уклавши кредитний договір, погодилася сплатити комісію за наданий кредит.
Аналізуючи умови укладеного кредитного договору та наведені вище норми права, суд дійшов висновку про правомірність дій товариства, щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки умовами договору передбачено нарахування одноразової комісії за надання кредиту.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору підлягають частковому задоволенню на суму 48 782,00 гривень, з них: заборгованість за тілом кредиту 12 250,00 гривень, заборгованість за процентами 35 230,00 гривень, комісія за надання кредиту в розмірі 1 302,00 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат у справі, суд зазначає наступне.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
Позивач заявив до стягнення 8 000,00 витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, акт №Д/20323 від 09.03.2026 року, детальний опис наданих послуг від 09.03.2026 року.
З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та належним чином підтвердженими.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, те, що позов задоволено частково, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціну позову, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, а також, враховує принцип розумності та справедливості.
З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, а також положення ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторони позивача та стягнення з відповідача на його користь витрат з надання професійної правничої допомоги пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 3 597,89 гривень ( 48 782,00 гривень х 8 000,00 гривень / 108 468,00 гривень).
Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1 197, 38 гривень (48 782,00 гривень х 2 662,40 гривень/ 108 468,00 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог.
На підставі ст.ст. 509, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 8900113 від 17.04.2024 року у розмірі 48 782 (сорок вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) гривні 00 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 1 197 (одну тисячу сто дев`яносто сім) гривень 38 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»витрати на правничу допомогу в розмірі 3 597 (три тисячі п`ятсот дев`яносто сім) гривень 89 копійок.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28; 4-й поверх, ЄДРПОУ 35234236.

Відповідач: ОСОБА_1 , алреса: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складений 14 вересня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Т.А. Антіпова