ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/7481/25 пров. № А/857/26128/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Кушнір В.О.,
за участю секретаря судового засідання Ханащак С.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної державної (військової) адміністрації на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року (головуючої судді Братичак У.В., ухвалене без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Львів повний текст ухвали складено 21.04.2026) з питань визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №380/7481/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної (військової) адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовною заявою до Львівської обласної державної (військової) адміністрації в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації, стягнути з Львівської обласної державної (військової) адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25.03.2025 по момент набрання законної сили рішенням суду у даній справі, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, стягнути з Львівської обласної державної (військової) адміністрації понесені ОСОБА_1 судові витрати, встановити судовий контроль за виконання судового рішення у даній справі, шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №380/7481/25 задоволено позовну заяву. 
На виконання вказаного судового рішення, в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025, яка допущена до негайного виконання, було видано виконавчий лист № 380/7481/25 від 26.02.2025.
03.04.2026 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла заява Львівської обласної державної (військової) адміністрації про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Львівська обласна державна (військова) адміністрація оскаржила його в апеляційному порядку та апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Бобер А.М. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив скасувати ухвалу та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Представник позивача в режимі відеоконференції Остимчук О.О. та позивачка ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечили, просили скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. 
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 
Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (статті 373 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Так, Верховний Суд у постанові від 05.11.2020 (справа №752/2391/17 (2а-14/09)), з урахуванням узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015, дійшов висновку, що наведені в статті 374 КАС України підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові і процесуально-правові.
До матеріальних підстав відносяться випадки відсутності обов`язку боржника через його припинення, добровільне виконання боржником поза межами виконавчого провадження чи іншою особою.
Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
Разом з цим, законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 374 КАС України.
При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 374 КАС України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021 року у справі №824/67/20, від 05.11.2020 у справі №752/2391/17, від 09 червня 2022 року у справі №2-118/2001, від 09.02.2023 у справі №824/85/21.
Так, в ході розгляду справи № 380/7481/25 судом було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади та зобов`язано відповідача поновити останню на посаді, з якої її було звільнено.
Відповідачем у справі № 380/7481/25 згідно ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року про відкриття загального позовного провадження в адміністративній справі була саме Львівська обласна державна (військова) адміністрація (місцезнаходження: вул. Винниченка, 18, м. Львів, 79008; код ЄДРПОУ: 00022562), представник якої брав участь у судових засіданнях Львівського окружного адміністративного суду та жодних зауважень щодо некоректності позовних вимог ОСОБА_1 не висловлював.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року у справі №380/7481/25, допущеного до негайного виконання в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу персоналу та нагород апарату Львівської обласної державної адміністрації з 25.03.2025, судом було видано виконавчий лист № 380/7481/25 від 26.02.2025.
Водночас, боржником у вказаному виконавчому листі зазначено: Львівська обласна державна адміністрація (вул. Винниченка, 18, м. Львів, 79008; ЄДРПОУ 00022562).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII, на територіях, на яких введено воєнний стан, для забезпечення дії Конституції та законів України, забезпечення разом із військовим командуванням запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, оборони, цивільного захисту, громадської безпеки і порядку, захисту критичної інфраструктури, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян можуть утворюватися тимчасові державні органи - військові адміністрації.
Рішення про утворення військових адміністрацій приймається Президентом України за поданням обласних державних адміністрацій або військового командування.
Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №68/2022 «Про утворення військових адміністрацій» (далі - Указ № 68/2022), на виконання Закон № 389-VIII для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку, утворено Львівську обласну військову адміністрацію.
Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у зв`язку з утворенням військової адміністрації, обласна державна адміністрація та голова цієї адміністрацій набули статусу військової адміністрації та начальника цієї військової адміністрації.
Водночас, суд зауважує, що при зміні правового статусу і розширенні повноважень Львівської обласної державної адміністрації (ЄДРПОУ 00022562), не відбулося ліквідації даного органу.
Зокрема, на копії оскаржуваного розпорядження від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » проставлена печатка Львівської обласної військової адміністрації з кодом ЄДРПОУ 00022562, водночас за даним кодом ЄДРПОУ в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрована саме Львівська обласна державна адміністрація.
На підтвердження своїх повноважень у справі №380/7481/25 представник заявника надавав власне витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 00022562.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не погоджується із доводами відповідача щодо того, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки у ньому неправильно зазначено найменування боржника: «Львівська обласна державна адміністрація», замість: «Львівська обласна військова адміністрація», адже формальні недоліки такого не дають підстав не виконувати судове рішення, яке в частині поновлення позивача на посаді допущене до негайного виконання. Більше того, у виконавчому листі зазначено код ЄДРПОУ боржника 00022562, який дає змогу чітко ідентифікувати останнього.
З аналогічних підстав суд також відхиляє аргументи заявника про те, що судом не скасовано правовий акт, яким було припинено державну службу ОСОБА_1 , зокрема розпорядження від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », адже описка, допущена в судовому рішенні в частині назви посади особи, яка приймала зазначений акт, не унеможливлює виконання самого судового рішення.
Суд зауважує, що розпорядження начальника Львівської обласної військової адміністрації від 24 березня 2025 року №74/0/8-25ВА «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » наявне в матеріалах справи та саме такому надавалася правова оцінка під час її розгляду.
Колегія суддів зазначає, що в адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку відсутні підстави передбачені статтею 374 КАС України для визнання виконавчого документа у цій справі таким, що не підлягає виконанню, а тому у задоволенні відповідної заяви Львівської обласної державної (військової) адміністрації відмовлено правильно, відповідно обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Інші доводи апеляційної скарги стосовно суті спору зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд. Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги у названій вище частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В порядку статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат в цьому апеляційному провадженню є відсутніми.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 328, 370, 374 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської обласної державної (військової) адміністрації – залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року з питань визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №380/7481/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

В.О. Кушнір

Повний текст постанови складено 13.07.2026