ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 380/555/23
адміністративне провадження № К/990/24764/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е., 
суддів - Білак М.В., Мельник-Томенко Ж. М.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
№380/555/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою адвокатки Остимчук Олени Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року (головуючий суддя - Братичак У.В.),
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року (головуючий суддя - Курилець А.Р., суддів Мікула О. І., Пліш М. А.),

УСТАНОВИВ:
І. Суть спору
29 грудня 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовною заявою до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі - Украерорух, відповідач), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю Збройних Сил України, диспетчеру з руху літаків (старшому штурману) Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_1 додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року у розмірі 30000 гривень щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року - у розмірі до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць;
- зобов`язати Державне підприємство обслуговування повітряного руху нарахувати та виплатити військовослужбовцю Збройних Сил України, диспетчеру з руху літаків (старшому штурману) Львівського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України ОСОБА_1 додаткову щомісячну винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року за період з 24 лютого 2022 року по 18 липня 2022 року у розмірі 30000 гривень щомісячно, а починаючи з 19 липня 2022 року по 31 грудня 2022 року - у розмірі до 30000 гривень пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що перебуває на військовій службі в Збройних Силах України та наказом Міністра оборони України від 06 березня 2014 року №103 відряджений до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Позивач зауважив, що за відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил України, інших військових формувань, органів внутрішніх справ. Проте відповідач, на переконання позивача, протиправно не виплачує йому додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, передбачену для військовослужбовців Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова №168), прийнятою на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію». 
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
Майор ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України, відрядженим до Львівського регіонального структурного підрозділу Украероруху для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, що підтверджується витягом з наказу Міністерства оборони України від 06 березня 2014 року №103, та довідкою Львівського регіонального структурного підрозділу Украероруху від 06 жовтня 2022 року №20.2-22, копії яких додані до матеріалів справи.
Позивачу не виплачувалась додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 у період з 24 лютого 2022 року по 31 грудня 2022 року.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата щомісячної додаткової винагороди, передбачена Постановою № 168, не розповсюджується на військовослужбовців, відряджених до державних органів, позаяк умови та порядок виплати грошового та матеріального забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, відряджених до державних органів, установ та організацій, врегульовано положеннями Постанови № 104.
Суди попередніх інстанцій установили, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до Украероруху із залишенням на військовій службі, а тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Постанови № 104. Таким чином, позивачу виплачуються тільки оклади за військовими званнями і надбавка за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, а інші складові грошового забезпечення - як для відповідних працівників Украероруху.
При цьому, за твердженням суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, є помилковими доводи позивача про те, що відсутність у Постанові № 168 будь-яких виключень або конкретизації яким саме військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується впроваджена нею додаткова винагорода, а також відсутність положень про таку складову грошового забезпечення у Постанові № 104, свідчить про право відряджених військовослужбовців на таку винагороду.
Також вказали, що позивач помилково ототожнює порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовців та військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, без урахування особливостей правового статусу позивача, відрядженого до Украероруху, та особливостей правового регулювання для виплати грошового забезпечення для відряджених військовослужбовців, що передбачено Постановою № 104.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
06 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі № 380/555/23.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07 липня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року у справі № 380/555/23, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.
Так, скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження, та вказує про неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 лютого 2024 року у справі №320/2090/23 щодо обов`язку підприємства, до якого відряджено військовослужбовця, здійснювати виплату додаткової винагороди згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
В обґрунтування зазначено, що суди апеляційної та першої інстанції проігнорували пункт 1 Постанови №168, який встановлює імперативну норму щодо виплати 30000 грн військовим з 24 лютого 2022 року, не передбачаючи винятків за типом підрозділу чи місця проходження служби. Так пунктом 1 вказаної Постанови №168 чітко встановлено, що з 24 лютого 2022 року всім військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова грошова винагорода у розмірі 30 000 гривень. При цьому, відсутні будь-які винятки щодо органів, підрозділів чи місць виконання обов`язків, до яких відряджається військовослужбовець. Тим самим закріплено загальну і рівну для всіх категорій норму, що підлягає однаковому застосуванню. Натомість, на думку позивача, суди першої та апеляційної інстанцій, не визнавши обов`язковість цієї виплати, фактично внесли до Постанови додаткові обмеження, які в ній не передбачені. 
На переконання скаржника, військовослужбовці, які виконують службові обов`язки відповідно до чинного законодавства в органах чи установах, до яких вони відряджені, не можуть бути позбавлені соціальних гарантій, установлених державою. Разом з тим, суди попередніх інстанцій не врахували правову позицію Верховного Суду, та дійшли помилкових висновків щодо відмови у задоволенні позову. 
17 липня 2025 року відповідачем подано до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, та залишити в силі постанову суду апеляційної інстанції.
У відзиві Украерорух посилаючись на пункт 8 Наказу Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року №105 «Про затвердження Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України» зазначає, що на військовослужбовця, який перебуває у відрядженні, поширюється розпорядок дня (режим робочого часу) того органу військового управління, військової частини, установи, організації, підприємства, до якого він відряджений. Тож, відряджені до Украероруху військовослужбовці виконують завдання обумовлені специфікою діяльності підприємства, мають такий же режим робочого часу як і інші працівники Украероруху та відповідно, будучи на посадах в Украерорусі їх функціональні обов`язки та завдання відрізняються від завдань військовослужбовців, що безпосередньо перебувають на службі у Збройних Силах України. 
Так зі змісту Постанови №168 вбачається, що право на отримання додаткової винагороди мають не всі військовослужбовці ЗСУ, а лише ті, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил), тощо або здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України пропорційно часу виконання таких завдань відповідно до умов, визначених Міністерством оборони.
На думку відповідача, суд апеляційної інстанції цілком обґрунтовано дійшов переконання про поширення на спірні правовідносини правового висновку, що викладений у постанові Великої Плати Верховного суду у справі №640/13029/22.
30 квітня 2026 року відповідачем подано до Верховного Суду додаткові пояснення у справі, в яких останній вказує про те, що Судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) прийнято постанову від 19 березня 2026 року у справі № 160/13876/22, в якій викладено висновок щодо питання виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху.
VI. Релевантні джерела права й акти їх застосування
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII). Цим Законом установлено єдину систему соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей.
Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Такі розміри визначено постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704).
Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (із змінами), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2028 року за № 745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).
Абзацом 3 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок і норми грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань, осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, відряджених до державних органів, установ та організацій визначено постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 року № 104 (далі - Порядок № 104).
Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується грошове та здійснюється матеріальне забезпечення, передбачене законодавством для військовослужбовців Збройних Сил.
Грошове забезпечення виплачується виходячи з (І) окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, (ІІ) інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також (ІІІ) окладів за військовими (спеціальними) званнями і (ІV) надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (абзац 2 пункту 1 Порядку № 104).
Виплата одноразової грошової винагороди за підтримання високої бойової готовності військ, зразкове виконання службових обов`язків і бездоганну дисципліну відрядженим військовослужбовцям не провадиться (абзац 3 пункту 1 Порядку № 104).
Виплата грошового забезпечення провадиться за рахунок коштів тих державних органів, установ та організацій, до яких відряджені зазначені військовослужбовці (абзац 5 пункту 1 Порядку № 104).
За відрядженими особами зберігаються всі види матеріального забезпечення за попереднім місцем служби, гарантії щодо соціального захисту, передбачені законодавством, за рахунок бюджетів Збройних Сил України.
VІI. Висновки Верховного Суду
У силу положень статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Касаційне провадження у цій справі відкрите на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, у зв`язку із неврахуванням судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №320/2090/23. 
Спір у цій справі виник у зв`язку із наявністю/відсутністю підстав для застосування до військовослужбовця, відрядженого до Украероруху, положень Постанови № 168, якою передбачено на період воєнного стану право військовослужбовців Збройних Сил України на отримання додаткової винагороди.
Водночас, відповідаючи на питання про поширення на військовослужбовців, відряджених до державних підприємств, дії Постанови № 168, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) сформував висновок, викладений у постанові від 19 березня 2026 року у справі № 160/13876/22.
Так, аналізуючи норми Постанови № 168, Судова палата дійшла висновку, що норми вказаної Постанови не поширюють свою дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до Постанови № 104.
При цьому, Судова палата вказала, що правове регулювання визначення порядку грошового забезпечення військовослужбовців (абзац 2 частини четвертої статті 9 цього Закону) та військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій (абзац 3 частини четвертої статті 9 цього ж Закону), здійснюється різними нормативно-правовими актами.
Правовими підставами проходження військової служби позивачем у структурному підрозділі Украероруху є частина десята статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, пункт 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, Указ Президента України від 03 травня 2017 року № 126/2017 «Про Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення у державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних навчальних закладах, та граничних військових звань за цими посадами».
Відповідно до пункту 1.1 Статуту Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 18 березня 2021 року № 121 (далі - Статут Украероруху), Державне підприємство обслуговування повітряного руху України (Украерорух) є державним унітарним підприємством, яке діє як державне комерційне підприємство та належить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.
Підприємство є провайдером аеронавігаційного обслуговування, яке здійснюється на всіх етапах польоту повітряних суден у повітряному просторі України та повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність за обслуговування повітряного руху відповідно до договорів покладена на Україну.
Згідно з пунктом 1.2 Статуту Украероруху підприємство є основою об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України (далі - ОЦВС), до його складу входять підрозділи ОЦВС.
В особливий період підрозділи ОЦВС підпорядковуються Генеральному штабу Збройних Сил України щодо виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.
Цього ж дня (24 лютого 2022 року) Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Кабінет Міністрів України [зобов`язаний] невідкладно: 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.
Згідно з пунктом 6 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінету Міністрів України [доручено] забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав Постанову № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
Абзацом 2 пункту 1 Постанови № 168 визначено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у первинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 грн щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згодом цей пункт Постанови № 168 був змінений згідно з постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року № 217, від 22 березня 2022 року № 350, від 01 квітня 2022 року № 400, від 01 липня 2022 року № 754, від 07 липня 2022 року № 793 та інші.
З 19 липня 2022 року абзац 1 пункту 1 Постанови № 168 діяв у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07 липня 2022 року № 793 (застосовується з 24 лютого 2022 року) та передбачав, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил України виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30 000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях і заходах.
Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови № 168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, унесеними Постановою від 07 липня 2022 року № 793 (застосовується з 24 лютого 2022 року), Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств і державних органів.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
Наказом Міністра оборони України від 01 квітня 2022 року № 98, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2022 року за № 382/37718 (застосовується з 24 лютого 2022 року), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Судова палата зазначила, що з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07 березня 2022 року № 248/1217, від 25 березня 2022 року № 248/1298, від 18 квітня 2022 року № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01 червня 2022 року), Окреме доручення від 23 червня 2022 року № 912/з/29 (чинне з 01 червня 2022 року).
Так роль і значення указаних рішень (телеграм) та окремого доручення оцінювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08 травня 2024 року у справі № 620/546/23, від 06 червня 2024 року у справі № 400/1217/23, від 31 липня 2024 року у справі № 380/2691/23 та інших.
У вказаних телеграмах Міністр оборони України вимагав на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) у розмірах:
- 100000,00 грн - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
- 30000,00 грн - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової частини).
Отже, Судова палата вказала про те, що змін до Порядку № 104 у зв`язку з прийняттям Постанови № 168 не вносилося.
Судова палата виходила з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 640/13029/22, правовідносини у якій є подібними до обставин справи [160/13876/22], здійснила системне тлумачення Постанови № 168, ураховуючи зміст преамбули цієї постанови в первісній редакції, в якій зазначалося, що ця постанова прийнята на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію».
При цьому, здійснюючи тлумачення Постанови № 168, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 Постанови № 168, так і системне тлумачення цієї постанови, з урахуванням умов її прийняття, визначеними у преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям Збройних Сил України, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України, а тому пункт 1 Постанови № 168 не поширюється на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до Постанови № 104.
На тій підставі, що передбачена пунктом 1 первинної редакції Постанови № 168 додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців (пункт 2 частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ), тоді як абзацом 2 пункту 1 Постанови № 104 чітко визначено, що грошове забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до державних органів, установ та організацій, виплачується виходячи з окладів за посадами, займаними зазначеними особами в державних органах, установах та організаціях, до яких вони відряджені, інших виплат, установлених для відповідних працівників цих органів, установ та організацій, а також окладів за військовими (спеціальними) званнями і надбавки за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що положення Постанови № 168 не поширюють дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій.
Згодом висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 640/13029/22, застосовано Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2024 року у справі № 240/21980/22 та від 21 листопада 2024 року у справі № 580/9551/23.
У підсумку, Судова палата вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі №320/2090/23 та від 07 березня 2024 року у справі № 320/10293/22, де суд вказував, що, починаючи з 24 лютого 2022 року, позивач має право на отримання додаткової щомісячної винагороди в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, установленої Постановою № 168, та надалі застосовувати правовий висновок, відповідно до якого положення Постанови № 168 не поширюють дію на військовослужбовців, відряджених до державних органів, установ та організацій, грошове забезпечення яким виплачується відповідно до Постанови № 104.
Повертаючись до обставин вказаної справи, суд встановив, що позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який відряджений до Львівського РСП Украероруху із залишенням на військовій службі та проходить військову службу безпосередньо у вказаному структурному підрозділі Украероруху, а тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Постанови №104.
Таким чином, ОСОБА_1 виплачуються тільки оклади за військовими званнями і надбавка за вислугу років у розмірах і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, а інші складові грошового забезпечення - як для відповідних працівників структурного підрозділу Украероруху.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, відрядженим до Украероруху, здійснюється за рахунок коштів цієї установи, і оскільки додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, виплату якої для працівників цієї установи не передбачено, то й відсутні правові підстави для її виплати позивачу.
Крім того, керівникам державних органів, установ та організацій, до яких відряджені військовослужбовці, не надано повноважень видавати накази про виплату такої додаткової винагороди. Згідно з абзацом 2 пункту 1 Постанови № 168 виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Таким чином, колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 19 березня 2026 року у справі №160/13876/22, в якій Судова палата відступила від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 29 лютого 2024 року у справі №320/2090/23, неврахування якої стало підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
На підставі викладеного, Суд констатує, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
З огляду на результат касаційного розгляду справи, у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу адвокатки Остимчук Олени Олексіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 травня 2025 року залишити без змін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

Ж. М. Мельник-Томенко