Справа № 465/3202/26
пр.№ 2/464/2657/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2026      Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.
секретаря судових засідань Лазар Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1221-2168 від 17.06.2023 в розмірі 64500 грн та понесених судових витрат.
Обґрунтовує позов тим, що 17.06.2023  між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1221-2168 в електронній формі, за умовами п. 4.1 якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 12900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позивачем на картковий рахунок відповідача перераховані вказані суми позики, тим самим, позивачем належним чином виконані умови договору про споживчий кредит, в той час як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за договором про споживчий кредит зі сплати основного боргу та прострочених процентів. Просить стягнути з відповідача заборгованість, з врахуванням часткового списання боргу та комісії, в розмірі 64500 грн, з яких 12900 грн заборгованості по тілу кредиту, 51600 грн заборгованості по відсоткам. Просить позов задовольнити, стягнути вказану суму боргу та судові витрати.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.04.2026 справу передано до Сихівського районного суду м.Львова за підсудністю.
Справа надійшла до суду 21.05.2026, протоколом автоматизованого розподілу визначено суддю Горбань О.Ю.
Ухвалою від 26.05.2026 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 
07.08.2026 від представника відповідача - адвоката Зачепіло З.Я., яка діє на підставі ордера ВН № 1371233 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечила. Вказує на те, в матеріалах позову відсутні первинні бухгалтерські документи, а саме, не надано виписки по рахунку, сам розрахунок заборгованості не є доказом у справі. Крім цього, зазначає, що позивачем несправедливо розраховано суму відсотків, які нараховані поза межами строку кредиту, що є дисбалансом договірних відносин відповідно до практики Верховного Суду, а також неправомірно нарахував комісію за надання кредиту. Просить в позові відмовити в повному обсязі.
Представник позивача Шестопал К.С. в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглядати справу у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення по справі. Правом на подання відповіді на відзив не скористалася.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, правом на подання відзиву на позовну заяву скористалися, заявою просить розглядати справу у їхній відсутності, тому суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача та його представника.
У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 17.06.2023  між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 1221-2168 в електронній формі, за умовами п. 4.1 якого позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 12900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання - в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Так, на виконання зазначених вимог, ОСОБА_1 надано одноразовий ідентифікатор, для підписання кредитного договору № 1221-2168 від 17.06.2023.
Згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 12900 грн; строк кредитування 300 днів;базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена процентна ставка – 1,20 % в день; стандартна процентна ставка 1,50%. Пролонгації в договорі не передбачено.
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 12900 грн, відповідно до умов укладеного кредитного договору № 1221-2168 від 17.06.2023.
Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження заявлених позовних вимог, крім самого договору про відкриття кредитної лінії № 1221-2168 від 17.06.2023 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано: правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, довідку про підтвердження перерахунку коштів та розрахунок заборгованості.
Враховуючи наведене, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.
Факт укладення договору і перерахування кредитних коштів підтверджується також довідкою про перерахування суми кредиту за договором № 1221-2168 від 17.06.2023.
Судом не приймаються доводи представника відповідача про відсутність грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, відсутність доказів укладення кредитного договору, ненадання позивачем доказів кредитного зобов`язання, отримання відповідачем коштів у позику, відсутність первинних бухгалтерських документів, оскільки в матеріалах справи міститься належні та допустимі докази укладення кредитного договору між сторонами, надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, а також порушення відповідачем кредитних зобов`язань. Позивач не просить стягувати з відповідача комісію за надання кредиту, а сам договір не містить положень про пролонгацію кредиту, договір укладено на строк 300 днів і в межах цього строку нараховані відсотки, тому заперечення представника відповідача в цій частині є безпідставними.
Разом з тим суд погоджується з позицією представника відповідача, що розмір заявлених до стягнення з відповідача процентів, відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З`ясовано, що річні відсотки в 4 рази перевищують тіло кредиту. 
Отже, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим розмірі процентів, які слід стягнути з відповідача підлягає зменшенню з 51600 грн до 25800 грн. Цей висновок суду про справедливість, розумність та пропорційність відображений у постанові ВС від 12.02.2025 у справі № 679/1103/23. Підстав для спростування позиції представника відповідача в цій частині судом не знайдено. Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача становитиме 38700 грн.
Відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (60%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1597,44 грн.
На підставі статей 525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 142, 247, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в: 
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1221-2168 від 17.06.2023 в розмірі 38700 (тринадцять вісім тисяч сімсот) грн, що складається із заборгованості по кредиту в розмірі 12900 грн, заборгованості по процентах в розмірі 25800 грн, судові витрати в розмірі 1597,44 грн.
В решті позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Укр Кредит Фінанс», місцезнаходження: м.Київ, бульвар Лесі Українки, 26 офіс 407, ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Текст рішення складено 14.09.2026.

Суддя Олена ГОРБАНЬ