Справа № 468/321/26
2/468/553/26

БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
56101 Миколаївська область м. Баштанка вул. Полтавська 43

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2026 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря судового засідання Волощук А.І., позивача, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з вказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач зазначила, що вона (позивач) народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Баштанка Баштанського району Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про народження 08.08.1958 року було зроблено запис № 76. ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати, ОСОБА_3 , народила двійню: її (до укладення шлюбу ОСОБА_4 ), та її брата, ОСОБА_5 . В подальшому, при видачі їй паспорту та при укладенні шлюбу, дата її народження, на її (позивача) думку, помилково була зазначена « ІНФОРМАЦІЯ_3 » замість « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Вважає, що дата народження брата, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в його документах зазначена вірно - « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». У травні 1998 році позивачем було виявлено вказану помилку у своєму свідоцтві про народження. У зв`язку із цим вона вимушена була звернутися до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баштанського районного управління юстиції у Миколаївській області із заявою про виправлення даної помилки. На думку позивача, відповідачем ОСОБА_2 , як працівником даного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану, було вчинено виправлення назви її народження з «июль» на «июнь», не шляхом видачі нового свідоцтва про народження, а шляхом написання зверху літери «л» літеру «н». В подальшому на її прохання видати нове свідоцтво замість цього, відповідачем було відмовлено. У липні 2015 року позивачем, в порядку окремого провадження, було здійснено звернення суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, дати народження, однак провадження у справі було закрито. 26.04.2016 позивач звернулася до Баштанського відділу поліції із заявою щодо підробки посадовими особами відділу ДРАЦС Баштанського районного управління юстиції свідоцтва про її народження шляхом внесення недостовірних даних про назву календарного місяця народження. Відомості за вказаним фактом було внесено 26.04.2016 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016150140000329 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. 11.09.2018 Баштанським районним відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області видано Висновок, яким визнано неможливим внести зміни до актового запису про її народження через відсутність законних підстав щодо внесення таких змін. 05.02.2018 постановою слідчого було закрито кримінальне провадження №12016150140000329. Ухвалою слідчого судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.12.2020 року було скасовано дану постанову слідчого, кримінальне провадження було поновлено. Проте, у зв`язку із значною тривалістю досудового розслідування по даній справі позивачем неодноразово здійснювалися звернення до Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області щодо стану розслідування. Станом на 2025 рік Баштанським відділом дізнання Головного управління Національної поліції в Миколаївській області досі здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 12016150140000329 від 26.04.2016 за фактом вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. У зв`язку із тривалістю здійснення досудового розслідування у кримінального провадження № 12016150140000329 від 26.04.2016 року по сьогоднішній день, тобто, майже 10 років, а також, зважаючи на неможливість отримання свідоцтва про народження, позивач вважає, що вона зазнала значних психологічних страждань, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінила в 1 000 000 грн.
На підставі вищевикладеного, позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, в розмірі 1000000 грн.
Ухвалою судді Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.02.2026 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
16.03.2026 року відповідачем надано до суду відзив, згідно якого позовні вимоги вона не визнає, вважає позов необґрунтованим, безпідставним та заперечує проти них в повному обсязі, з огляду на їх не доведеність належеними, допустимими та достатніми доказами, зокрема відсутній обвинувальний вирок суду щодо неї (відповідача). Також вказала, що позивачем не зазначено характеру моральних страждань (з яких саме протиправних дій вони виникли) та не обгрунтовує розміру таких моральних страждань. Відповідач також заперечує щодо проведення по справі експертизи, оскільки, на її думку, достеменність свідоцтва про народження позвача та здійснення в ньому випрадення не є предметом даного позову та підписано не нею (відповідачем). Водночас просила застосувати строк позовної давності з посиланням на те, що на думку позивача виправлення в свідоцтві про народження мали місце ще в 1998 році.
26.03.2026 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якому вказала на те, що відсутність обвинувального вироку у кримінальному провадженні не позбавляє її (позивача) права на відшкодування моральної шкоди у порядку цивільного судочинства, якщо буде підтверджено факт протиправної поведінки відповідача та наявність шкоди. На думку позивача, в даному випадку моральні страждання обумовленні тим, що вона (позивач) багато років вимушена звертатись до правоохоронних органів, органів державної реєстрації актів цивільного стану з метою вирішення питання щодо усунення невідповідностей у свідоцтві про народження, що свою чергу виникло в наслідок, на думку позивача, протиправної поведінки відповідача. 
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.05.2026 року відмовлено в задоволенні клопотань позивача ОСОБА_1 про призначення по справі почеркознавчої експертизи та судово-психологічної експертизи.
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 21.07.2026 року було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Янчука Сергія Васильовича у дані цивільній справі.
Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.07.2026 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. 

В судововому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.. 
В судове засіданні відповідач не з`явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечує, з огляду на не доведеність та необґрунтованість позовних вимог .
Заслухавши позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (копію свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ; копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 02.12.2015 у справі за №468/1226/15-ц; копію ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 12.01.2016 у справі за №468/1226/15-ц; копію ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.12.2020 у справі за №468/1776/20-к; копію висновку Баштанського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 11.09.2018; копію повідомлення ГУ НП в Миколаївській області від 27.02.2023; копію повідомлення Баштанської окружної прокуратури від 05.08.2021 та 30.12. 2020; копію листа), суд приходить до висновку необхідності відмови в задоволенні позову, з огляду на наступне. 
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та ст. 81 ЦПК України.
Статтею 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
З ситемно-правового аналізу вищенаведених положень нормативно-правових актів вбачається, що в даному випадку предметом доказування є обставини щодо протиправності дій заподіювача шкоди та вини останнього в її заподіянні, при цьому саме на позивача покладається обов`язок доказування таких обставин. 
Як зазначалось вище, за змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, в розмірі 1000000 грн.
Так, відповідно до вимог ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. 
В свою чергу ст. 62 Конституції України передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. 
Водночас, ст. 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
З наведеного вбачається, що саме обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, може слугувати належним та достатнім доказом протиправності дій відповідача (заподіювача) та вини останнього в заподіянні моральної шкоди потерплій стороні (позивачу). 
В свою чергу, позивачем не надано суду доказів на підтвердження ухвалення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, який би підтверджував факт вчинення відповідачем відносно позивача кримінального правопорушення, передбаченого КК України, зокрема ч.1 ст. 358 КК України (протиправності дій заподіювача та вини останнього в її заподіянні).
Надані позивачем та дослідженні судом вищенаведені докази лише свідчать про вживання позивачем заходів щодо можливості вирішення в позасудовому та судовому порядку питання щодо можливих невідповідностей у власному свідоцтві про народження. 
Надана копія ухвали Баштанського районного суду Миколаївської області від 24.12.2020 у справі за №468/1776/20-к лише свідчить про те, що Баштанським РВП ГУ НП в Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №12016150140000329 за фактом можливого підроблення завідуючою Баштанським ДРАЦС ОСОБА_2 дати народження в свідоцті про народження ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. 
При цьому, доказів на підтвердження завершення досудового розслідування даного кримінального провадження та ухвалення відповідного обвинувального вироку, позивачем не надано.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність та необґрунтованість. 
Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки необхідність відмови в задоволенні позову в даному випадку обумовлена його необґрунтованістю, а не спливом строку позовної давності. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий). 
Повне судове рішення складене 05.08.2026 року.

Суддя: