ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 359/523/23
провадження № 61-10626сво24

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеник Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Фаловської І. М., Червинської М. Є., 

учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Борисової О. В., Кирилюк Г. М.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог 
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доАкціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк», банк) про захист прав споживача, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків за договором, пені, три проценти річних та інфляційних втрат.
Позовна заява мотивована тим, що 10 лютого 2020 року між її батьком - ОСОБА_2 та АТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_3 UAH «Гарантований капітал», згідно з умовами якого сума вкладу становить 300 тис. грн, розмір процентної ставки - 5,70 % річних, зі строком зберігання з 10 лютого 2020 року до 11 лютого 2021 року.
24 серпня 2022 року між нею та батьком було укладено договір дарування грошових коштів, відповідно до умов якого її батько передав безоплатно їй у власність, а вона прийняла в дар від нього грошові кошти у сумі 300 тис. грн, з нарахованими відсотками, що знаходяться на вкладному рахунку дарувальника в АТ «УкрСиббанк». Договір дарування грошових коштів посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л. Г. та зареєстрований за № 1118.
ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько - ОСОБА_2 помер.
05 грудня 2022 року вона звернулася до банку із вимогою виплатити грошові кошти. АТ «УкрСиббанк» листом від 07 грудня 2022 року відмовило їй з посиланням на те, що вона за життя батька не зверталася до банку і не прийняла у власність кошти за його вкладним рахунком. Таким чином, на переконання банку, вона не набула право власності на грошові кошти до смерті дарувальника. У листі АТ «УкрСиббанк» роз`яснено, що зазначений вкладний рахунок згідно з нормами статті 1218 ЦК України увійшов до складу спадщини, а тому їй необхідно звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину.
Позивачка вважала, що такі дії банку порушують її права як споживача банківських послуг, оскільки, отримавши договір банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_3 UАН, що посвідчує належність дарувальнику предмета договору дарування, а саме 300 тис. грн із нарахованими відсотками відповідно до умов депозитного договору, вона з моменту укладення договору дарування від 24 серпня 2022 року стала власником зазначеного вкладного рахунку, розміщеного в АТ «УкрСиббанк». Прийняття обдаровуваним за умовами депозитного договору, що посвідчує належність дарувальнику предмета договору дарування, є прийняттям дарунка, що узгоджується з положеннями частини четвертої статті 722 ЦК України та пункту 2 договору дарування від 24 серпня 2022 року.
Отже, вона є власником грошових коштів, розміщених на вкладному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «УкрСиббанк» з нарахованими відсотками, відповідно до умов депозитного договору за період з 11 лютого 2022 року до 05 грудня 2022 року та має право на їх отримання.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «УкрСиббанк» на її користь:
- суму депозитного вкладу у розмірі 300 тис. грн;
- нараховані відсотки за депозитним договором у розмірі 13 961,10 грн;
- суму нарахованої пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», розраховану судом на час ухвалення рішення у справі;
- три проценти річних та інфляційні втрати відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України у розмірі станом на час ухвалення судом рішення у справі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після укладення договору дарування грошових коштів від 24 серпня 2022 року, розміщених на депозитному рахунку, ані позивачка, ані її батько - ОСОБА_2 за життя не зверталися до банку з метою виконання умов цього договору та прийняття/передачі зазначених грошових коштів. Позивачка не надала суду доказів прийняття подарованих грошових коштів, а сам факт знаходження у неї оригіналу договору банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_3 UAH «Гарантований капітал» не може бути підтвердженням отримання дарунку, оскільки умовами договору дарування був визначений порядок набуття права власності на подаровані грошові кошти, а саме з моменту їх прийняття.
На переконання суду, таким прийняттям дарунку (грошових коштів, що перебували на вкладному рахунку банку (депозит) та нарахованих відсотків) мало б бути звернення позивачки до банку із відповідною заявою. Оскільки відповідні дії позивачкою до смерті її батька - ОСОБА_2 вчинені не були, право власності на дарунок (право вимоги за договором банківського вкладу) залишилося за спадкодавцем та відповідно до вимог статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, що відкрилася після його смерті. При цьому свідоцтво про право на спадщину позивачка не отримувала.
Отже, дії банку щодо відмови у видачі вкладу та нарахованих відсотків є правомірними, тому відсутні підстави для задоволення позову щодо стягнення суми вкладу, нарахованих відсотків, а також стягнення пені в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», три проценти річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лашутіна С. О. залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року - без змін. 
Погоджуючись із висновками міськрайонного суду, апеляційний суд також зазначив, що договір дарування грошових коштів від 24 серпня 2022 року укладений у письмовій формі, посвідчений нотаріально, його предметом є грошові кошти у сумі 300 тис. грн, які розміщені в АТ «УкрСиббанк» на рахунку № НОМЕР_1 , з відповідними відсотками й нарахуваннями. Цим договором передбачено, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 грошові кошти, які перебувають на вкладному рахунку в банку, тоді як право власності на подаровані за цим договором грошові кошти виникає у обдаровуваної з моменту їх прийняття, що узгоджується з вимогами частини першої статті 722 ЦК України. Отже, передача грошових коштів від дарувальника до обдаровуваної не відбулася і не могла відбутися, адже ці кошти внесені на депозит дарувальником і станом на 24 серпня 2022 року, тобто з моменту укладення договору дарування, знаходилися у власності АТ «УкрСиббанк» та обліковувалися на вкладному рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги, що позивачка прийняла дарунок, отримавши від ОСОБА_2 оригінал договору банківського вкладу, є безпідставними, оскільки згідно з пунктом 2 договору дарування право власності на подаровані за цим договором грошові кошти в обдаровуваної виникає з моменту їх прийняття. Отже, у цьому випадку мова йде саме про передачу грошових коштів, які є дарунком, ане оригіналу договору банківського вкладу. За своєю правовою природою договір банківського вкладу передбачає, що банк приймає від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), з внесенням вкладу до кредитної установи припиняється право власності вкладника на переданий вклад та виникають зобов`язальні відносини між банком та вкладником. Таким чином, вкладник не вправі розпоряджатися вкладом, внесеним на депозит банку, так як відносини власності у зв`язку із укладенням зазначеного договору трансформувалися у зобов`язально-правові відносини, що відповідним чином визначає повноваження сторін. 
Зазначене узгоджується із правивими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 700/2095/15, провадження № 61-6991св18. 
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що право вимоги за договором банківського вкладу залишилося за спадкодавцем - ОСОБА_2 та увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті, а свідоцтво про право на спадщину позивачка не отримала.
Оскільки апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з банку суми банківського вкладу, суд не надавав оцінку іншим доводам апеляційної скарги, які є похідними вимогами.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2024 року узадоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року відмовлено, оскільки такий строк не пропущено. Відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Підставами касаційного оскарження зазначено пункти 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
У грудні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2026 року справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про захист прав споживача, стягнення депозитного вкладу, нарахованих відсотків за договором, пені, три процента річних та інфляційних втрат призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 лютого 2026 року вищевказану справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, передбачених частиною третьою статті 403 ЦПК України. 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2026 року зазначену справу повернуто на розгляд колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (провадження № 14-24цс26).
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2026 року справу № 359/523/23 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2026 року справу прийнято до розгляду та призначено її розгляд Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга  ОСОБА_1  мотивована тим, що:
- договір дарування, яким передбачено виникнення права власності обдаровуваного на дарунок з моменту його прийняття (частина перша статті 722 ЦК України), за своєю юридичною сутністю відноситься до реального договору, оскільки він є укладеним з моменту передачі речі. Одночасно відбувається два юридичних факти: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії. При цьому договір дарування, яким встановлено обов`язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини (передбачає передачу речі в майбутньому) (частина перша статті 723 ЦК України), за своєю юридичною сутністю відноситься до консенсуального договору. Головною умовою консенсуального договору дарування є встановлення у договорі обов`язку дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини. Аналіз умов договору дарування грошових коштів від 24 серпня 2022 року свідчить про те, що у ньому відсутній встановлений обов`язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини. 
Водночас у пункті 2 договору сторони узгодили, що право власності на подаровані за цим договором грошові кошти в обдарованої виникає з моменту їх прийняття. За правилами частини четвертої статті 722 ЦК України прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. 24 серпня 2022 року нею, як обдаровуваною, отримано від дарувальника оригінал договору банківського вкладу, що посвідчує належність дарувальнику предмета договору дарування, а саме 300 тис. грн з нарахованими відсотками відповідно до умов депозитного договору. 
Таким чином, укладений 24 серпня 2022 року договір дарування грошових коштів є реальним договором, оскільки при його укладенні були наявні два юридичних факти: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору (узгоджено умови договору); б) передача речі однією стороною іншій. Таким чином, відмова банку у виплаті їй грошових коштів з нарахованими відсотками відповідно до умов депозитного договору з посиланням на те, що вона не є власником вказаних грошових коштів і ці кошти увійшли до спадкової маси, є безпідставною;
- право власності на грошові кошти у неї виникло на підставі договору дарування від 24 серпня 2022 року, тому є помилковими посилання судів попередніх інстанцій на те, що ці кошти, які розміщені на вкладному рахунку з нарахованими відсотками, належить до спадкового майна;
- отримавши договір банківського вкладу, що посвідчує належність дарувальнику предмета договору дарування, а саме 300 тис. грн з нарахованими відсотками, вона з моменту укладення договору дарування - 24 серпня 2022 року стала власником вкладного рахунку, розміщеного в AT «УкрСиббанк». Прийняттям обдаровуваним за умовами депозитного договору, що посвідчує належність дарувальнику предмета договору дарування, є прийняттям дарунка, що відповідає правилам частини четвертої статті 722 ЦК України та пункту 2 договору дарування від 24 серпня 2022 року, вона набула право вимоги за договором банківського вкладу на отримання коштів, розміщених на депозитному рахунку;
- набувши за договором дарування право вимоги до банку на отримання коштів, розміщених на депозитному рахунку, вона отримала правомочність власника отримати право власності на грошові кошти, що в свою чергу буде відповідати статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та сталій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо «легітимного очікування» на отримання коштів за договором дарування;
- невиконання зі сторони банку обов`язку щодо повернення належних їй грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права користуватися та розпоряджатися своїм майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції;
- вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг. При цьому базою нарахування пені слід вважати розмір відсотків на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача. У даному випадку пеню слід розраховувати на нараховані банком під час дії договору відсотки за користування вкладом у розмірі 13 961,10 грн. Порушення її прав триває й після пред`явлення позову, оскільки банк не повертає вклад та нараховані на нього відсотки. Тому період, за який необхідно стягувати пеню, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», починається з моменту пред`явлення вимоги до банку до дати повернення банком коштів, тобто до дня ухвалення рішення у справі;
- оскільки банк не виплатив їй суму депозиту разом із нарахованими відсотками після розірвання 05 грудня 2022 року депозитного договору, у неї наявні підстави для стягнення з банку на її користь три проценти річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України за період з 05 грудня 2022 року до дня ухвалення судового рішення.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У січні 2025 року до Верховного Суду надійшов відзив АТ «УкрСиббанк» на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги - безпідставними. 
Відзив обґрунтований тим, що:
- аналіз наведених позивачкою постанов Верховного Суду щодо застосування норм права в контексті спірних правовідносин, ураховуючи критерії подібності, свідчить про їх неподібність зі справою, що переглядається, з огляду на різне правове регулювання правовідносин, щодо яких виник спір у зазначених справах. Тому наведена позивачкою підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України не отримала підтвердження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави, а касаційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України;
- необґрунтованою є й інша підстава касаційного оскарження судових рішень, яка, на думку позивачки, полягає у відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. При цьому суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку);
- саме вкладник є споживачем фінансових послуг, а договір банківського вкладу укладений між банком та батьком позивачки - ОСОБА_2 . Отже, позивачка у спірних правовідносинах не є споживачем фінансових послуг банку у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Тому безпідставними є вимоги позивачки про визначення судом розміру пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 зазначеного Закону;
- позивачка помилково стверджує, що після звернення її до банку 05 грудня 2022 року із заявою про переоформлення депозитного вкладу на її ім`я або дострокове розірвання з подальшою видачею грошових коштів договір банківського вкладу є розірваним;
- до спадкоємців вкладника переходить право на вклад у банку та відсотки, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Водночас саме свідоцтво про право на спадщину є документом, з яким спадкоємець може звернутися до банку про отримання спадщини в межах, зазначених у цьому свідоцтві;
- доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права є безпідставними та зводяться до помилкового тлумачення заявником правових норм та необхідності переоцінки доказів у справі. Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
У червні 2026 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення АТ «УкрСиббанк». 
Відповідно до частини першої статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. За змістом статей 392-395 ЦПК України заявами по суті справи в суді касаційної інстанції є саме касаційна скарга та відзив на касаційну скаргу. Отже, подані до Верховного Суду додаткові пояснення АТ «УкрСиббанк» підлягають залишенню без розгляду (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, провадження № 14-184цс20; від 14 грудня 2022 року у справі №477/2330/18, провадження № 14-31цс22).
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
10 лютого 2020 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір банківського вкладу (депозиту) № НОМЕР_3 UAH «Гарантований капітал», згідно з умовами якого сума вкладу становить 300 тис. грн, розмір процентної ставки - 5,70 % річних зі строком зберігання з 10 лютого 2020 року до 11 лютого 2021 року. Для розміщення вкладу у банку відкривається вкладний рахунок № НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 1.2.6 договору банківського вкладу у разі, якщо вкладник не вимагає повернення строкового вкладу в день повернення, то з цієї дати дія договору продовжується на той самий строк зберігання, якщо інше не встановлено договором. У цьому разі датою повернення вкладу вважається остання дата строку, на який було подовжено дію договору.
Згідно з пунктом 1.2.7 вказаного договору нараховані відсотки за договором сплачуються вкладнику наприкінці строку дії договору готівкою через касу банку.
Внесення грошових коштів підтверджено квитанцією від 10 лютого 2020 року № 231 і банком не заперечується.
03 березня 2021 року ОСОБА_2 отримані відсотки за вкладом у розмірі 13 769,71 грн; 16 лютого 2022 року - у розмірі 11 412,67 грн.
24 серпня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Науменко Л. Г. та зареєстрований у реєстрі за № 1118. Відповідно умов цього договору ОСОБА_2 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_1 прийняла у дар грошові кошти у сумі 300 тис. грн з відповідними відсотками та нарахуваннями, що знаходяться на вкладному рахунку ОСОБА_2 у АТ «УкрСиббанк» на рахунку № НОМЕР_1 .
У пункті 2 договору дарування сторони визначили, що договір вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на подаровані за цим договором грошові кошти в обдаровуваної виникає із моменту їх прийняття.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 02 грудня 2022 року Бориспільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області.
05 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «УкрСиббанк» із заявою про переоформлення депозитного вкладу, що розміщений на рахунку № НОМЕР_1 , на її ім`я або дострокове його розірвання з подальшою видачею коштів.
Листом АТ «УкрСиббанк» від 07 грудня 2022 року № 11/22511 у задоволенні заяви ОСОБА_1 та у виплаті депозитного вкладу разом із нарахованими відсотками відмовлено у зв`язку з тим, що вона не зверталася до банку і не приймала у власність кошти за вкладним рахунком № НОМЕР_1 , а тому не набула на них право власності до смерті ОСОБА_2 . Також банк роз`яснив ОСОБА_1 , що зазначений вкладний рахунок увійшов до спадщини ОСОБА_2 , а тому їй потрібно звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину.
Відповідно до довідки зі спадкового реєстру від 02 березня 2023 року № 71662991 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов таких висновків.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, передаючи справу на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Передаючи справу № 359/523/23 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зпосиланням на частину другу статті 403 ЦПК України, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі № 700/2095/15, провадження № 61-6991св18, на яку послався апеляційний суд у справі, яка Верховним Судом переглядається. 
Необхідність відступлення від вказаних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у вищевказаній постанові Верховного Суду, викликана таким.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 ЦК України).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому (стаття 718 ЦК України).
Договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним (частина третя статті 719 ЦК України). 
Договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина п`ята статті 719 ЦК України).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Обміркувавши викладене, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду просить зробити висновки про те, що: 
- майнове право - це суб`єктивне цивільне право, спрямоване на майно, яке здатне до самостійного, незалежного від речі обороту як об`єкт цивільного права;
- майновими можуть бути як права на чужі речі, так і зобов`язальні за своєю сутністю права;
- під правом на вклад розуміється майнове зобов`язальне право вимоги, носієм якого виступає особа-вкладник (сторона договору банківського вкладу);
- дарування має бути спрямованим на збільшення майна обдаровуваного, що є безпосередньою метою договору дарування. Категорія «збільшення майна» охоплює й дарування не лише речей, а і майнових прав. Можуть бути такі способи дарування: а) передання дарувальником у власність обдаровуваного речі; б) «передання» обдаровуваному майнового права, що існує або виникне в майбутньому;
- парламентом розмежовано випадки, коли даруються дарувальником гроші (тобто, ті які не знаходяться на рахунку в банку чи іншій фінансовій установі) та власне, коли право на вклад (тобто, коли дарувальник дарує майнове зобов`язальне право);
- право вкладника за договором банківського вкладу є майновим зобов`язальним правом вимоги, яке становить об`єкт цивільного обороту. Тому його дарування слід кваліфікувати як безоплатне відчуження майнового права, що відповідає як конструкції договору дарування, так і загальним принципам приватного права;
- сучасна цивілістична доктрина виходить із того, що автономія волі учасників цивільних правовідносин є фундаментальною засадою приватного права. Цей підхід підтримується і практикою касаційного суду, який підкреслює, що завдання приватного права полягає у створенні умов для максимальної реалізації приватного інтересу особи. У цьому контексті констатація неможливості дарування права на вклад без прямої законодавчої підстави суперечила б диспозитивному характеру цивільно-правового регулювання;
- якщо дарувальник подарував обдаровуваному право на вклад (тобто, майнове зобов`язальне право) на підставі нотаріально посвідченого договору та помер, то обдаровуваний, з урахуванням такої фундаментальної засади приватного права як автономія волі, може реалізувати таке право на вклад після смерті дарувальника. Приватне право не може створювати для обдаровуваного штучні перешкоди в реалізації набутого ним майнового права на вклад.
Колегія суддів вважала, що суди зробили помилковий висновокпро те, що дії банку стосовно неповернення коштів, розміщених на депозитному рахунку, а також нарахованих відсотків, є правомірними.
Разом з цим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі № 700/2095/15-ц (провадження № 61-6991св18) вказано, що … «частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За правилами частини першої статті 717, частини першої статті 718, частини першої статті 722, частини першої статті 723 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Договором дарування може бути встановлений обов`язок дарувальника передати дарунок обдаровуваному в майбутньому через певний строк (у певний термін) або у разі настання відкладальної обставини.
Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина п`ята статті 719 ЦК України).
Об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (частина перша статті 177 ЦК України).
У справі, що переглядається, договір дарування від 03 вересня 2014 року укладено у письмовій формі, його предметом є гроші в сумі 10 000, 00 дол. США, які розміщені на депозитному рахунку у ПАТ «КБ «Актив-Банк» (пункт 1 договору дарування). Такі кошти не є об`єктами, вилученими з цивільного обороту чи об`єктами обмежено оборотоздатними, а тому відсутні зазначені обмеження щодо можливості їх дарування. Проте в оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що такий договір за змістом визначених сторонами умов є реальним. Договором передбачено, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти, які знаходяться на банківському вкладі, проте передача грошей, які є предметом договору, не відбулась, на момент вчинення оспорюваного правочину грошові кошти знаходились в управлінні банку.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, пунктом 2 договору дарування грошей передбачено, що дарувальник (ОСОБА_1) стверджує, що гроші, які є предметом цього договору, на момент його укладання права щодо відчуження грошей у третіх осіб, а також будь-які інші обтяження чи обмеження у можливості розпорядження ними відсутні. Наведене на час укладання зазначеного договору не відповідало дійсності, оскільки станом на 03 вересня 2014 року договір банківського вкладу «Актив класичний плюс» від 27 серпня 2012 року № 35/08/-27/4 був чинним.
Згідно з пунктом 3 договору дарування грошей дарувальник ОСОБА_1 та обдарована ОСОБА_2 стверджують, що на момент підписання ними договору передача грошей вже здійснена та згідно з пунктом 4 договору право власності у обдарованої згідно з частиною четвертою статті 722 ЦК України виникає з моменту фактичної передачі грошей, що даруються. Обдарована зобов`язана протягом трьох робочих днів з моменту нотаріального посвідчення цього договору, звернутись у Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» для переоформлення відповідних договорів і переведення суми дару на своє ім`я.
Втім, передача грошових коштів від дарувальника до обдарованої не відбулася і не могла відбутися, оскільки ці кошти, внесені на депозит дарувальником, станом на 03 вересня 2014 року знаходились у власності ПАТ «КБ «Актив-Банк» та обліковувались на вкладному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1.
За своєю правовою природою договір банківського вкладу передбачає, що банк приймає від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), з внесенням вкладу до кредитної установи припиняється право власності вкладника на переданий вклад та виникають зобов`язальні відносини між банком та вкладником. Таким чином вкладник не вправі розпоряджатися вкладом, внесеним на депозит банку, оскільки відносини власності у зв`язку з укладенням зазначеного договору трансформувалися у зобов`язально-правові відносини, що відповідним чином визначає коло повноважень сторін.
Встановивши, що укладений договір дарування є реальним, грошові кошти за ним не передані обдарованому, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що договір дарування грошей не спрямований на реальне настання правових наслідків та спрямований на штучне створення передумов для отримання більшої суми вкладів, ніж 200 000,00 грн відшкодування, що гарантоване Фондом гарантування вкладів фізичних осіб як вкладником банку, так і ОСОБА_2».
Отже, наведене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних судових палатах Касаційного цивільного суду у складі Верхового Суду принципово іншого підходу до розуміння і тлумачення норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У частині другій статті 403 ЦПК України передбачено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що після укладення договору дарування грошових коштів від 24 серпня 2022 року, розміщених на депозитному рахунку, ані позивачка, ані її батько - ОСОБА_2 за життя не зверталися до банку з метою виконання умов цього договору щодо прийняття/передачі зазначених грошових коштів. Отже, передача грошових коштів від дарувальника до обдаровуваної не відбулася і не могла відбутися, так як ці кошти внесені на депозит дарувальником і станом на 24 серпня 2022 року, тобто з моменту укладення договору дарування, знаходилися у власності АТ «УкрСиббанк» та обліковувалися на вкладному рахунку, який відкритий на ім`я ОСОБА_2 . При цьому, вкладник не вправі розпоряджатися вкладом, внесеним на депозит банку, так як відносини власності у зв`язку із укладенням зазначеного договору трансформувалися у зобов`язально-правові відносини, що відповідним чином визначає коло повноважень сторін. Таким чином, право вимоги за договором банківського вкладу залишилося за спадкодавцем - ОСОБА_2 та увійшло до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті, а свідоцтво про право на спадщину позивачка не отримала. Отже, дії банку щодо відмови позивачці у видачі вкладу та нарахованих відсотків є правомірними, тому відсутні підстави для задоволення позову щодо стягнення суми вкладу, нарахованих відсотків, а також стягнення пені в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», три проценти річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Проте з такими висновками Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не погоджується з огляду на таке. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 ЦК України).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому (стаття 718 ЦК України).
Договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним (частина третя статті 719 ЦК України). 
Договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (частина п`ята статті 719 ЦК України).
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Тлумачення наведених норм матеріального права дає підстави для таких висновків:
- майнове право - це суб`єктивне цивільне право, спрямоване на майно, яке здатне до самостійного, незалежного від речі обороту як об`єкт цивільного права;
- майновими можуть бути як права на чужі речі, так і зобов`язальні за своєю сутністю права;
- під правом на вклад розуміється майнове зобов`язальне право вимоги, носієм якого виступає особа-вкладник (сторона договору банківського вкладу);
- дарування має бути спрямованим на збільшення майна обдаровуваного, що є безпосередньою метою договору дарування. Категорія «збільшення майна» охоплює й дарування не лише речей, а і майнових прав. Можуть бути такі способи дарування: а) передання дарувальником у власність обдаровуваного речі; б) «передання» обдаровуваному майнового права, що існує або виникне в майбутньому;
- парламентом розмежовано випадки, коли даруються дарувальником гроші (тобто, ті які не знаходяться на рахунку в банку чи іншій фінансовій установі) та власне, коли право на вклад (тобто, коли дарувальник дарує майнове зобов`язальне право);
- право вкладника за договором банківського вкладу є майновим зобов`язальним правом вимоги, яке становить об`єкт цивільного обороту. Тому його дарування слід кваліфікувати як безоплатне відчуження майнового права, що відповідає як конструкції договору дарування, так і загальним принципам приватного права;
- сучасна цивілістична доктрина виходить із того, що автономія волі учасників цивільних правовідносин є фундаментальною засадою приватного права. Цей підхід підтримується і практикою касаційного суду, який підкреслює, що завдання приватного права полягає у створенні умов для максимальної реалізації приватного інтересу особи. У цьому контексті констатація неможливості дарування права на вклад без прямої законодавчої підстави суперечила б диспозитивному характеру цивільно-правового регулювання;
- якщо дарувальник подарував обдаровуваному право на вклад (тобто, майнове зобов`язальне право) на підставі нотаріально посвідченого договору та помер, то обдаровуваний, з урахуванням такої фундаментальної засади приватного права як автономія волі, може реалізувати таке право на вклад після смерті дарувальника. Приватне право не може створювати для обдаровуваного штучні перешкоди в реалізації набутого ним майнового права на вклад.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про правомірність дій банку щодо відмови у поверненні позивачці грошових коштів, розміщених на банківському вкладі, та нарахованих відсотків є передчасними, оскільки вони зроблені без належного з`ясування правової природи укладеного між вкладником і позивачкою нотаріально посвідченого договору дарування та його правових наслідків. 
Суди попередніх інстанцій не надали оцінки тому, що предметом договору дарування фактично не були самі грошові кошти як речі, а майнове право вимоги до банку, яке відповідно до статей 717, 718 ЦК України може бути самостійним об`єктом цивільних прав та предметом договору дарування. 
Отже, висновки судів про правомірність дій банку не ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні спірних правовідносин, оскільки залишено поза увагою визначальну для правильного вирішення цього спору обставину - набуття позивачкою за нотаріально посвідченим договором дарування майнового права вимоги до банку, реалізація якого можлива незалежно від розпорядження померлого вкладника. 
З огляду на викладене Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що наявні підстави для відступлення від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі № 700/2095/15, провадження № 61-6991св18, на яку послався апеляційний суд у цій справі.
У частині першій статті 400 ЦПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то судам попередніх інстанцій при новому розгляді справи слід перевірити наведені обставини.
При новому розгляді судам необхідно врахувати вищенаведене, відповідно до вимог процесуального закону дослідити доводи позивачки щодо правомірності дій банку у неповерненні їй коштів, розміщених на депозитному рахунку, а також нарахованих відсотків, які їй належать на підставі договору дарування, укладеного з її батьком. 
Отже, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у ході якого суду слід урахувати вищенаведене та розглянути заяву відповідача про застосування позовної давності.
Висновки про застосування норм права (частина друга статті 416 ЦПК України)
Згідно з частиною другою статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.
На підставі частини другої статті 416 ЦПК України Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду висловлює такі висновки про застосування норм права:
- майнове право - це суб`єктивне цивільне право, спрямоване на майно, яке здатне до самостійного, незалежного від речі обороту як об`єкт цивільного права;
- майновими можуть бути як права на чужі речі, так і зобов`язальні за своєю сутністю права;
- під правом на вклад розуміється майнове зобов`язальне право вимоги, носієм якого виступає особа-вкладник (сторона договору банківського вкладу);
- дарування має бути спрямованим на збільшення майна обдаровуваного, що є безпосередньою метою договору дарування. Категорія «збільшення майна» охоплює й дарування не лише речей, а і майнових прав. Можуть бути такі способи дарування: а) передання дарувальником у власність обдаровуваного речі; б) «передання» обдаровуваному майнового права, що існує або виникне в майбутньому;
- парламентом розмежовано випадки, коли даруються дарувальником гроші (тобто, ті які не знаходяться на рахунку в банку чи іншій фінансовій установі) та власне, коли право на вклад (тобто, коли дарувальник дарує майнове зобов`язальне право);
- право вкладника за договором банківського вкладу є майновим зобов`язальним правом вимоги, яке становить об`єкт цивільного обороту. Тому його дарування слід кваліфікувати як безоплатне відчуження майнового права, що відповідає як конструкції договору дарування, так і загальним принципам приватного права;
- сучасна цивілістична доктрина виходить із того, що автономія волі учасників цивільних правовідносин є фундаментальною засадою приватного права. Цей підхід підтримується і практикою касаційного суду, який підкреслює, що завдання приватного права полягає у створенні умов для максимальної реалізації приватного інтересу особи. У цьому контексті констатація неможливості дарування права на вклад без прямої законодавчої підстави суперечила б диспозитивному характеру цивільно-правового регулювання;
- якщо дарувальник подарував обдаровуваному право на вклад (тобто, майнове зобов`язальне право) на підставі нотаріально посвідченого договору та помер, то обдаровуваний, з урахуванням такої фундаментальної засади приватного права як автономія волі, може реалізувати таке право на вклад після смерті дарувальника. Приватне право не може створювати для обдаровуваного штучні перешкоди в реалізації набутого ним майнового права на вклад.
Щодо клопотання про закриття касаційного провадження
У задоволенні клопотання АТ «УкрСиббанк», зазначеного у відзиві на касаційну скаргу, про закриття касаційного провадження у справі на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 396 ЦПК України слід відмовити, оскільки суд касаційної інстанції не знаходить для цього правових підстав, висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилався заявник у касаційній скарзі, стосувалися різних фактичних обставин.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Клопотання заявника про ухвалення нового рішення про задоволення позову є передчасним, так як Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у силу статті 400 ЦПК України позбавлений можливості встановлювати нові обставини, досліджувати нові докази та надавати їм відповідну правову оцінку, у тому числі здійснювати розрахунок сум, а тому справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Щодо судових витрат
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки справа передається на новий розгляд суду першої інстанції, підстав для розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій,  а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про закриття касаційного провадження у справі відмовити. 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: А. І. Грушицький 

А. Ю. Зайцев

В. І. Крат

І. М. Фаловська

М. Є. Червинська