П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/4980/26 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
27 липня 2026 року м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Яремчукa К.О.  Сушка О.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернулась в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просила:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та з 01.03.2018 по 10.04.2025 із урахуванням абзацу 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року та 01.03.2018 по 10.04.2025 року у фіксованій величині 4091,63 грн в місяць, відповідно до норм абзацу 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 із урахуванням раніше виплачених сум за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців» та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що у період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 01.01.2016 року по 10.04.2025 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено часткво.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін при проведенні індексації грошового забезпечення позивача мав застосовуватись січень 2008 року, оскільки саме тоді відбулося підвищення посадових окладів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294. У задоволенні решти позовних вимог, що стосувалися періоду після 01 березня 2018 року, було відмовлено.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погодившись з судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про повну відмову у позові. Апелянт стверджує, що у Міністерства оборони України у спірний період були відсутні фінансові можливості та відповідні бюджетні асигнування для виплати індексації грошового забезпечення. Відповідач посилається на роз`яснення Міністерства соціальної політики України та Департаменту фінансів Міністерства оборони України, згідно з якими проведення індексації здійснюється виключно в межах наявного фінансового ресурсу бюджетів усіх рівнів. Також скаржник наголошує, що Порядок № 1078 не передбачає механізму нарахування індексації за попередні періоди у разі відсутності коштів на момент виникнення правовідносин. Крім того, апелянт зазначає, що з 01.12.2015 після внесення змін Постановою № 1013 поняття «фіксована індексація» нормативно не використовується
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 у спірний період проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018 протиправними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Позивачка вважає, що їй не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, тому звернулась до суду з цим позовом.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до положень Закону України № 2011-XII грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації у порядку, визначеному законом. Правові та організаційні засади проведення індексації грошових доходів населення визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі Закон № 1282-XII) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078.
Аналіз положень Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 дає підстави стверджувати, що об`єктом індексації є грошове забезпечення, яке не має разового характеру. 
Ключовим правовим питанням у цій справі є правильність визначення «базового місяця» для обчислення індексу споживчих цін у період з 01.01.2016 по 28.02.2018.
Відповідно до пунктів 5, 10 та 15 Порядку № 1078, базовим місяцем вважається виключно той місяць, у якому відбулося підвищення посадових окладів (тарифних ставок) за відповідною посадою. Колегія суддів наголошує на важливості розмежування складових грошового забезпечення: будь-яке збільшення доходу за рахунок надбавок, премій чи доплат, що не супроводжується зростанням саме посадового окладу, не змінює базовий місяць для проведення індексації.
Судом встановлено, що посадові оклади військовослужбовців були підвищені з 01.01.2008 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1294 та залишались незмінними до 01.03.2018 — дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 704, якою встановлено нові розміри посадових окладів.
Отже, для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 базовим місяцем мав застосовуватись січень 2008 року. Оскільки відповідачем індексацію за вказаний період нараховано без урахування зазначеного базового місяця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність таких дій та наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Статтями 2 та 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягає оплата праці (грошове забезпечення), а сама індексація проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг у 103 відсотки.
Доводи апелянта про відсутність фінансового ресурсу як підставу для невиплати індексації є необгрунтованими. Колегія суддів наголошує, що реалізація закріпленого законом права особи на отримання соціальних виплат не може бути поставлена в залежність від бюджетного фінансування чи відсутності асигнувань. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, встановлених законом. Обмеження, на які посилається відповідач з посиланням на пункти 5 та 6 Порядку № 1078, стосуються джерел виплати, а не звільняють від обов`язку її нарахування.
Щодо визначення базового місяця, суд апеляційної інстанції погоджується із застосуванням січня 2008 року. Пунктом 5 Порядку № 1078 передбачено, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів). Оскільки посадовий оклад за посадою позивачки востаннє нормативно підвищувався у січні 2008 року на підставі Постанови № 1294 і не змінювався до березня 2018 року, саме січень 2008 року є базовим місяцем для розрахунку індексації за спірний період. Вказаний підхід повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 420/3511/20 та від 09 червня 2022 року у справі № 600/524/21-а.
Аргументи скаржника про те, що Постанова № 1013 змінила порядок індексації з грудня 2015 року, не спростовують висновків суду. Хоча вказаною постановою було змінено механізм обчислення, вона не скасувала обов`язок прив`язувати початок розрахунку індексу до моменту останнього підвищення окладу за посадою. Оскільки відповідач не надав доказів іншого підвищення посадового окладу позивачки у період з 2008 по 2018 рік, суд першої інстанції правильно визначив обсяг порушеного права та належний спосіб його відновлення.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права.
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча | | | Гнап Д.Д.
Судді | | | Яремчук К.О.    Сушко О.О.