ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
58601, м. Чернівці, вул. О.Кобилянської, 14, тел. 52-47-40, inbox@cv.arbitr.gov.ua

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року  	Справа № 926/1055/26	
За позовом Чернівецької окружної прокуратура в інтересах держави, в особі: 1) Відділу освіту, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради; 2) Глибоцької селищної ради

до відповідача Приватного підприємства "Спортелітбуд" 

про стягнення грошових коштів у сумі 704 632,00 грн

Суддя Проскурняк О.Г
Секретар судового засідання Паращук Д.В.
Представники сторін:
прокурор – Кініщук Л.І.
від позивача 1 – не з`явився
від позивача 2 – Тімофті А.В. 
від відповідача – не з`явився.

СУТЬ СПОРУ: Чернівецька окружна прокуратура звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом в інтересах держави, в особі: 1) Відділу освіту, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради; 2) Глибоцької селищної ради до відповідача Приватного підприємства "Спортелітбуд" про стягнення грошових коштів у сумі 704 632,00 грн.
Позов обґрунтовано тим, що за результатами проведеної процедури закупівлі, між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області і Приватним підприємством “Спортелітбуд” укладено договір № 309 на закупівлю робіт на об`єкті спортивного майданчика Глибоцького ліцею Чернівецька область, Чернівецький район, селище Глибока, вул. Шевченка, 5 (надалі – Договір).
Відповідно до умов Договору, підрядник зобов`язується власними силами і засобами, в обумовлений термін у відповідності до замовлення і вимог кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати капітальний ремонт спортивного майданчика Глибоцького ліцею Чернівецька область, Чернівецький район, смт. Глибока, вул. Шевченка, 5, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи.
Як зазначає прокурор, на підставі складених та підписаних Сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2В, Замовником здійснено оплату виконаних Підрядником робіт на загальну суму 1 352 890,61 грн.
В той же час, експертизами, які проводились в межах кримінального провадження встановлено, що фактично використані будівельні матеріали та виконані роботи не відповідають проєктно-кошторисній документації та актам приймання виконаних будівельних робіт.
Таким чином, на переконання прокурора, відповідач безпідставно отримав бюджетні кошти за фактично не виконані роботи за Договором на суму 704 632,00 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2026 року, судову справу № 926/1055/26 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 23 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15 квітня 2026 року.
Ухвалою суду від 15 квітня 2026 року відкладено підготовче засідання у справі № 926/1055/26 на 18 травня 2026 року.
Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18 травня 2026 року закрито підготовче провадження у справі № 926/1055/26; призначено справу до розгляду по суті на 16 червня 2026 року.
Ухвалою суду від 16 червня 2026 року в судовому засіданні оголошено перерву до 01 липня 2026 року.
Позивач 1 та відповідач явку належних представників в судове засідання 01 липня 2026 року не забезпечили, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання.
При цьому, 01 липня 2026 року на офційну електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання, у зв`язку з відпусткою представника.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 202 ГПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Разом із тим судом встановлено, що відповідач уже звертався з клопотаннями про відкладення судових засідань від 15 квітня 2026 року та 18 травня 2026 року, а тому неявка його представника у судове засідання 01 липня 2026 року не є першою у розумінні наведеної норми ГПК України.
Крім цього, відповідач своїм правом на подання відзиву, у встановлений судом строк не скористався, про причини не повідомив.
Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/12842/17 дійшов до висновку що, у разі відсутності представника з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні, суд має виходити з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У поданому клопотанні відповідач не навів обставин, які б свідчили про неможливість забезпечення участі іншого представника або про неможливість розгляду справи за його відсутності, а також не подав відповідних доказів.
Відповідно до частини 1 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно до частини 9 статті 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так, враховуючи повторну неявку відповідача, неподання ним відзиву на позов, відсутність обґрунтування неможливості забезпечити участь іншого представника та відсутність обставин, які б унеможливлювали розгляд справи по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та здійснення розгляду справи за відсутності представників відповідача та позивача 1.
Прокурор та представник позивача 2 в судовому засіданні 01 липня 2026 року підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених в позові.
В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до статті 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у судовому засіданні за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В

Щодо звернення прокурора за захистом інтересів держави.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Статтею 23 Закону України “Про прокуратуру” передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. 
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За приписами частин третьої та четвертої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.
Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України “Про прокуратуру”.
Відповідно до частини третьої статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Підстави представництва прокурором інтересів держави з`ясовуються насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. 
Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”. 
З урахуванням того, що “інтереси держави” є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, “інтереси держави” охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація “інтересів держави”, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17.
Аналіз частини третьої статті 23 Закону України “Про прокуратуру” дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: - якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; - у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. “Не здійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. “Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. “Неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Відповідно до статей 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Згідно зі статтями 13, 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля та її надра є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і законами України. 
Згідно з частиною п`ятою статті 162 ГПК України, у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. 
Близька за змістом вимога застосовується згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 23 Закону України “Про прокуратуру”: прокурор має обґрунтувати наявність підстав для представництва. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia (“суд знає закони” під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 916/1033/20, від 08 жовтня 2020 року у справі № 904/5912/18.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
В позові прокурором зазначено, що оскільки фінансування за Договором здійснювалось за рахунок коштів бюджету Глибоцької селищної територіальної громади, звернення прокурора спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання правомірності використання бюджетних коштів, за рахунок яких здійснюється фінансування закладів освіти громади. 
Проведення процедури публічних закупівель та укладення Договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора
ЯК вбачається із матеріалів справи, ані Відділ освіти, культури, молоді та спорту, як сторона Договору, ані Глибоцька селищна рада, як розпорядник коштів, не вжили заходів до усунення порушень законодавства та повернення у судовому порядку до бюджету територіальної громади безпідставно сплачених ТОВ “Спортелітбуд” коштів.
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).
Тобто під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, від 05 жовтня 2022 року у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).
З матеріалів справи вбачається, що органом прокуратури доведено наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Відділу освіти, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради (Позивач-1) та Глибоцької селищної ради (Позивач-2) в суді та виконано приписи статті 23 Закону України “Про прокуратуру” шляхом повідомлення, зокрема про встановлені порушення та надання строку для вжиття заходів до поновлення порушених інтересів держави. 
По суті спору.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, за результатами проведеної процедури закупівлі за номером UA-2021-08-18-012182-a, між Відділом освіти, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області (далі – Замовник) та Приватним підприємством “Спортелітбуд” (далі - Підрядник) укладено договір № 309 на закупівлю робіт від 04 жовтня 2021 року (далі – Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору, Підрядник зобов`язується власними силами і засобами, в обумовлений термін у відповідності до замовлення і вимог кошторисної документації, будівельних норм та правил виконати роботи на об`єкті ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація (Капітальний ремонт спортивного майданчика Глибоцького ліцею Чернівецька область, Чернівецький район, смт. Глибока, вул. Шевченка, 5), а Замовник зобов`язується прийняти і оплатити виконані роботи.
Згідно пункту 1.2. Договору, склад та обсяги робіт, що є предметом Договору, визначаються на підставі проектно-кошторисної документації та договірної ціни (додаток № 1, Додаток № 2 до Договору).
Частиною 1 статті 837 ЦК України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Згідно частини 1 статті 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
Пунктом 3.1. Договору погоджено, що ціна цього Договору дорівнює ціні пропозиції Учасника-переможця закупівлі і становить 4 598 127, 88 грн, в тому числі ПДВ 766 354,65 грн. Призначення на 2021 рік складають 1 234 664,00 грн, в тому числі ПДВ 205 777,33 грн. Призначення на 2022 рік складають 1 681 731,94 грн, в тому числі ПДВ 280 288,66 грн. Призначення на 2023 рік складають 1 681 731,94 грн в тому числі ПДВ 280 288,66 грн.
В подальшому, між сторонами укладено рядок Додаткових угод до Договору.
Додатковою угодою № 1 до Договору викладено пункт 3.1. Договору в наступній редакції “Ціна цього Договору дорівнює ціні пропозиції Учасника-переможця закупівлі і становить – 4 598 127,88 грн в тому числі ПДВ 766 354,65 грн. Призначення на 2021 рік складають 1 352 890,61 грн, в тому числі ПДВ 225 481,77 грн. Призначення на 2022 рік складають 1 681 731,94 грн, в тому числі ПДВ 280 288,66 грн. Призначення на 2023 рік складають 1 563 505,33 грн, в тому числі ПДВ 260 584,22 грн.” 
Також, в додатковій угоді № 2 до Договору від 29 грудня 2023 року сторони домовились продовжити строк дії Договору на закупівлю робіт № 309 від 04 жовтня 2021 року та виконання зобов`язань по ньому та внести зміни в календарних графік виконання робіт та викласти пункт 3.1 Розділу “ «Ціна договору”, пункт 13.1 Розділу 13 “Строк дії договору” в такій редакції: “Пункт 3.1 Ціна Договору дорівнює ціні пропозиції Учасника-переможця закупівлі і становить 4 598 127,88 грн, в тому числі ПДВ 766 354,65 грн. Призначення на 2021 рік складають 1 234 664,00 грн, в тому числі ПДВ 205 777,33 грн. Призначення на 2024 рік складають 1 681 731,94 грн, в тому числі ПДВ 280 288,66 грн). Призначення на 2025 рік складають 1 681 731,94 грн, в тому числі ПДВ 280 288,66 грн. Пункт 13.1 Договір набирає законної сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2025 року, а в частині розрахунків – до повного виконання сторонами зобов`язана за даним договором.”
Як вбачається з повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю UA-2021-08-18-012182-a, Сторони домовились продовжити строк дії Договору на закупівлю робіт № 309 від 04 жовтня 2021 року та виконання зобов`язань по ньому та внести зміни в календарний графік виконання робіт
Відповідно до пунктів 4.2., 4.3. Договору, фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів державного бюджету та місцевого бюджету. Розрахунки Замовником проводяться тільки за фактично виконані роботи у термін на протязі 60-ти (шістдесяти) календарних днів з моменту підписання Замовником представлених Підрядником належно оформлених актів виконаних робіт (Форма КБ-2в) та довідки (Форма КБ-3), рахунку на оплату, та тільки в межах бюджетних призначень помісячно.
На виконання умов Договору та підтвердження виконання робіт, сторонами підписано Акт приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) на загальну суму 1 352 890,61 грн, зокрема: згідно з актом № 1 за грудень 2021 року від 08 грудня 2021 року на суму 989 322,00 грн; згідно з актом № 2 за грудень 2021 року від 21 грудня 2022 року на суму 363 568,61 грн.
На підставі складених та підписаних сторонами актів, Замовником сплачено на користь Підрядника вартість виконаних робіт в сумі 1 352 890,61 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 3817 від 15 грудня 2021 року; № 4108 від 22 грудня 2021 року; № 4109 від 22 грудня 2021 року.
Статтею 857 ЦК України передбачено, що робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Згідно розділу 2 Договору, Підрядник зобов`язується виконати Замовнику передбачені цим Договором роботи, якість яких відповідає вимогам кошторисної документації, будівельних норм, ДСТУ та умовам проектно-кошторисної документації. Якість матеріалів, що використовуються Підрядником при виконанні робіт, повинна відповідати державним стандартам, технічним умовам.
Відповідно до частини 1 статті 877 ЦК України, Підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.
Призначеними у кримінальному провадженні № 42022266010000153 від 24 червня 2022 року за ч. 3 ст. 191 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється Чернівецьким районним управлінням поліції ГУНП в Чернівецькій області, судовою будівельно-технічною та судовою економічною експертизами встановлено невідповідність між обсягами фактично виконаних робіт, використаних матеріальних ресурсів по об`єкту “Капітальний ремонт спортивного майданчика Глибоцького ліцею по вул. Шевченка, 5 в селищі Глибока”, об`ємам робіт та будівельних матеріалів, що вказані в актах № 1 та № 2 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2021 року форми КБ-2В, на суму 704 632 грн та підтверджена матеріальна шкода (збитки) на зазначену суму.
Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 115/22-29 від 23 березня 2023 року, фактичні об`єми виконаних підрядних робіт, використаних матеріальних ресурсів по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею», розташованого по вулиці Шевченка, 5 в селищі міського типу Глибока Чернівецького району Чернівецької області” не відповідають об`ємам робіт, вказаних в актах № 1 та № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року форми КБ-2В. Дослідженням встановлено невідповідність між обсягами фактично виконаних робіт, використаних матеріальних ресурсів по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею розташованого по вул. Шевченка, 5 в селищі міського типу Глибока Чернівецького району Чернівецької області” об`ємам робіт та будівельних матеріалів, що вказані в актах № 1 та № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року форми КБ-2В. Вартість невиконаних робіт становить 704 632 (сімсот чотири тисячі шістсот тридцять дві) гривні, в тому числі ПДВ – 117 439 гривень.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи № 35/23-29 від 31 травня 2023 року, проектно-кошторисна документація по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею”, розташованого по вулиці Шевченка, 5 в селищі міського типу Глибока Чернівецького району Чернівецької області, відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. 
Роботи що вказані в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В (№ 1 та № 2 за грудень 2021 року), які складені на виконання договору № 309 від 04.10.2021, укладеного між відділом освіти, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради та ПП “СПОРТЕЛІТБУД” відповідають проектно-кошторисній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. 
Фактичні об`єми виконаних підрядних робіт, використаних матеріальних ресурсів по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею”, розташованого по вулиці Шевченка, 5 в селищі Глибока Чернівецького району Чернівецької області не відповідає об`ємам робіт, вказаних в проектно-кошторисній документації. 
Фактичні об`єми виконаних підрядних робіт, використаних матеріальних ресурсів по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею” розташованого по вулиці Шевченка, 5 в селищі міського типу Глибока Чернівецького району Чернівецької області не відповідає об`ємам робіт, вказаних в актах № 1 та № 2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року форми КБ-2В.
Обсяги фактично виконаних робіт, використаних матеріальних ресурсів по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею”, розташованого по вул. Шевченка, 5 в селищі Глибока Чернівецького району Чернівецької області не відповідають об`ємам будівельних робіт, що вказані в актах КБ-2В. Вартість невиконаних робіт становить 704 632 гривні, в тому числі ПДВ 117 439 грн.
Фактично використані будівельні матеріали для облаштування “подушки”, основи спортивного майданчику (міні футбольного поля, баскетбольного майданчику, волейбольного майданчику, бігових доріжок, доріжок для стрибків у довжину) по об`єкту “Капітального ремонту спортивного майданчика Глибоцького ліцею, розташованого по вул. Шевченка, 5 в селищі Глибока Чернівецького району Чернівецької області” не відповідають проєктно-кошторисній документації та актам приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2В (№ 1 та № 2 за грудень 2021 року)
Згідно висновку експерта № СЕ-19/126-24/323-ЕК від 15 січня 2024 року, за результатами судової економічної експертизи, матеріальна шкода (збитки) в результаті проведення фінансово-господарських операцій між відділом освіти, культури, молоді та спорту Глибоцької селищної ради (Замовник) та ПП “СПОРТЕЛІТБУД” (Підрядник) згідно Договору від 04.10.2021 № 309 та додаткової угоди № 1 від 20.12.2021 до Договору № 309 від 04.10.2021 складених по об`єкту “Капітальний ремонт і реставрація (капітальний ремонт спортивного майданчика Глибоцького ліцею Чернівецька область, селище Глибока вул. Шевченка, 5)”, акту КБ-2В № 1 за грудень 2021 року та акту КБ-2В за грудень 2021 року, з урахуванням висновку експерта додаткової судової будівельно-технічної експертизи Чернівецького відділення КНДІСЕ від 31.05.2023 № 35/23-29 в частині вартості невиконаних робіт, документально підтверджується в сумі 704 632 гривні (сімсот чотири тисячі шістсот тридцять дві грн 00 коп).
У постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 918/36/19 зазначено, що при вирішенні господарських спорів може бути досліджений і висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної. Висновок судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи оцінюється господарським судом у вирішенні господарського спору на загальних підставах як доказ зі справи, за умови, що цей висновок містить відповіді на питання, які виникають у такому спорі, і поданий до господарського суду в належним чином засвідченій копії.
Окрім того, у постанові Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 125/1501/20-ц вказано на допустимість висновку експерта складеного в межах кримінального провадження, як письмового доказу у цивільній справі, оскільки експертиза проведена у кримінальному провадженні містила інформацію щодо предмета доказування у цивільному провадженні, незважаючи на те, що на момент розгляду справи вирок у кримінальній справі не ухвалений. 
Відтак, враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду, а також те, що висновки судових експертиз, складені в межах кримінального провадження, містять відомості щодо обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, суд дійшов висновку, що зазначені висновки є належними та допустимими доказами і підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Пунктом 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно частини 1 статті 884 ЦК України, підрядник гарантує досягнення об`єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об`єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Гарантійний строк становить десять років від дня прийняття об`єкта замовником, якщо більший гарантійний строк не встановлений договором або законом.
Пунктом 6.4.16. Договору визначено, що Підрядник гарантує якість закінчення робіт визначених у проектній документації, та можливість їх експлуатації протягом гарантійного строку.
При цьому статтею 883 ЦК України визначено, що підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.
Відповідно до частини 2 статті 852 ЦК України, за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.
Частинами першою та другою статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Згідно частини 3 статті 22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
З огляду на положення статті 22 ЦК України, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Верховний Суд у своїй постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 916/477/18 звертає увагу, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.
При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/6657/16, від 07.02.2018 у справі № 917/1651/16, а також у постановах Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14.
Згідно частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).
Згідно статті 78 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відтак, враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, всупереч умовам укладеного Договору, вимогам проектно-кошторисної документації та положенням ЦК України, виконав роботи не в повному обсязі та з відступом від проектної документації, тоді як в актах приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в відображено роботи та матеріальні ресурси, які фактично не були виконані (використані). Зазначені обставини підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, зокрема висновками судових будівельно-технічних та економічної експертиз, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами у справі.
Крім того, суд звертає увагу сторін на наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі “Серявін та інші проти України” наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. 
Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Трофимчук проти України”).
Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявність усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування збитків, а саме: протиправної поведінки у вигляді неналежного виконання договірних зобов`язань, наявності збитків у розмірі 704 632,00 грн, причинного зв`язку між допущеними відповідачем порушеннями та заподіяними збитками, а також вини відповідача, відсутність якої останнім не доведена, суд дійшов висновку позов задовольнити.
Стосовно розподілу судових витрат.
Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Підпунктом 2.1. частини 2 статті 4 вказаного Закону України “Про судовий збір” унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено у такому розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Станом на 1 січня 2026 року статтею 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2026 рік” встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 328,00 грн.
За подання позовної заяви майнового характеру про стягнення 704 632,00 грн прокуратурою сплачено 10 569,48 судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією № 21 від 19 січня 2026 року.
Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи зазначене вище, з огляду на задоволення позову, сплачений судовий збір у розмірі 10 569,48 грн слід покласти на відповідача.
Керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 73 – 79, 86, 123, 129, 194, 219, 222 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Приватного підприємства "Спортелітбуд" (43000, Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд. 46, кв. 7, код ЄДРПОУ 36834201) на користь Відділу освіти, культури, молоді і спорту Глибоцької селищної ради (60400, Чернівецька обл., Чернівецький р-н, с. Глибока, вул. Шевченка Т., буд. 1, код ЄДРПОУ 42788771) безпідставно сплачені кошти в сумі 704 632,00 грн, з подальшим перерахуванням до бюджету Глибоцької селищної територіальної громади.
3. Стягнути з Приватного підприємства "Спортелітбуд" (43000, Волинська обл., Луцький р-н, м. Луцьк, вул. Кравчука, буд. 46, кв. 7, код ЄДРПОУ 36834201) на користь Чернівецької обласної прокуратури (58001, м. Чернівці, вул. Кордуби, 21-А, код ЄДРПОУ – 02910120, р/р UA378201720343110001000004946, Банк ДКСУ м. Київ) судовий збір в сумі 10 569,48 грн.

Повний текст рішення складено та підписано – 10 липня 2026 року

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя О.Г. Проскурняк