СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року Справа № 480/1554/26
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1554/26 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, 
Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач 1), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №184250014275 від 17.02.2026 року про відмову ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи відповідно до трудової книжки від 03.08.1999 року НОМЕР_1 та Довідки для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17 від 13.01.2026 року про виконання в період часу з 21.04.2008 по 31.05.2021 рік робіт за професією транспортувальник спецвиробів виробництва №5, транспортувальник спеціальних виробів (спеціальні хімічні виробництва) виробництва №5, що передбачена Списком №1 розділ IX підрозділ 7 Постанови КМУ від 24.06.2016 р. №461Ю, і Довідки для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 13.01.2026 року про виконання в період часу з 01.06.2021 по 31.12.2025 року, рік за професією складальник виробів капсульного виробництва (спеціальні хімічні виробництва) виробництва №5 що передбачена Списком №1 розділ IX підрозділ 7 Постанови КМУ від 24.06.2016 р. №461;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-УІІІ, згідно заяви від 09.02.2026 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що після досягнення 45-річного віку позивач звернулась до регіонального відділення управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Разом із заявою було подано необхідні для призначення пенсії документи. 
За результатами розгляду її заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області було прийняте рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу з урахуванням положень ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування".
На думку позивача, дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є протиправними, оскільки ним не враховано рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 у справі № 1-р/2020, ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ. Вказує, що на момент звернення вона досягла 45-річного віку, а отже відповідала віковому критерію, визначеному Законом № 1788-ХІІ, необхідному для призначення пенсії на пільгових умовах.
Також, на переконання позивача, відповідач протиправно не зарахував до пільгового стажу за Списком № 1 періоди її роботи з 21.04.2008 по 31.05.2021 на посаді "транспортувальник спецвиробів виробництва № 5" та "транспортувальник спеціальних виробів (спеціальні хімічні виробництва) виробництва № 5" та період роботи з 01.06.2021 по 31.12.2025 на посаді "складальник виробів капсульного виробництва (спеціальні хімічні виробництва) виробництва №5" в ДП "Шосткинський завод "Імпульс". На переконання позивача, періоди та пільговий характер її роботи у спірні періоди підтверджені як записами у трудовій книжці, так й уточнюючими довідками.
Відтак враховуючи, що на час звернення про призначення пенсії позивач набула права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.02.2026 № №184250014275 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах таким, що порушує її право на гарантоване Конституцією України, пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернулася до суду.
Ухвалою суду від 11.03.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого статтею 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України від 02.03.2015 № 213 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом 1 частини 1 статті 26 Закону, а саме - жінкам на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Вказує, що за результатами розгляду документів, до загального страхового та пільгового стажу не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки від 03.08.1999 НОМЕР_1 та пільгових довідок від 19.11.2025 № 329, від 13.01.2026 № 17, № 18, оскільки позивачем не наданий документ, який підтверджує послідовність зміни прізвища “ ОСОБА_2 ” - “ ОСОБА_3 ”.
Взяти до уваги зміну прізвища “ ОСОБА_2 ” - “ ОСОБА_3 ” на підставі запису на внутрішньому боці трудової книжки не можливо, у зв`язку з відсутністю дати видачі свідоцтва по укладання шлюбу, що є порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58.
Тобто, вказана довідка була оформлена з порушенням встановленої норми закону та не може бути врахованою при розрахунку стажу.
За наведених обставин, на переконання представника, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області обґрунтовано прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058 “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Копія даної ухвали була направлена Головному управлінню Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач 2) через підсистему "Електронний суд" та отримана ним 11.03.2026, про що свідчить довідка про доставку електронного листа (а.с. 63). Проте, відзиву на позовну заяву суду надано не було.
Втім, на виконання вимог ухвали відповідач 1 надав витребувані судом докази.
Відтак, вбачається можливим здійснювати розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до регіонального управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою від 09.02.2026 про призначення пенсії за віком (а.с. 22).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
17.02.2026 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення № 184250014275 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного стажу (а.с. 7).
При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що необхідні умови для призначення пенсії за віком на пільгових умовах - досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Призначення пенсії за віком на пільгових умовах - досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Вік заявниці - 45 років 01 місяць 00 днів. Загальний страховий стаж складає 22 роки 09 місяців 10 днів, пільговий стаж за Списком № 1 невизначений.
До загального страхового та пільгового стажу не зараховані періоди роботи відповідно до трудової книжки від 03.08.1999 НОМЕР_1 та пільгових довідок від 19.11.2025 № 329, від 13.01.2026 № 17, № 18, оскільки позивачем не наданий документ, який підтверджує послідовність зміни прізвища “ ОСОБА_2 ” - “ ОСОБА_3 ”.
Взяти до уваги зміну прізвища “ ОСОБА_2 ” - “ ОСОБА_3 ” на підставі запису на внутрішньому боці трудової книжки не можливо, у зв`язку з відсутністю дати видачі свідоцтва по укладання шлюбу, що є порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, позивач звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення № 1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно із пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам.
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
У подальшому, Законом № 213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам, з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.
Так, відповідно до пункту "а" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (у редакції Закону № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п), затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15 ): чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи. Зазначене зменшення пенсійного віку жінкам застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року.
03.10.2017 Верховною Радою України прийнято Закон “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” № 2148-VIII від 03.10.2017 (далі - Закон № 2148-VIII), яким Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003 доповнено розділом XIV-І “Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян”.
Згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
За приписами п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;
жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.
Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.
Отже, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома Законами, а саме: пунктом “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пункту 1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Правила вказаних законів є ідентичними.
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 “У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII”.
Пунктом 1 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII.
За змістом пункту 2 резолютивної частини рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б” - “г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці жінкам.
Отже, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти “б”-“г” статті 54 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Такий спосіб захисту та відновлення прав осіб, що зазнали їх порушення у зв`язку з ухваленням Закону № 213-VIII визначив Конституційний Суд у Рішенні № 1-р/2020.
Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Таким чином, з дати набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України (23.01.2020) в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт “а” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” у редакції до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пункт 1 частини другої статті 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
За вказаних обставин, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ у редакції до Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII з урахуванням Рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020, а не Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.
Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію у їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Отже, щодо позивача право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком № 1 на підставі Закону № 1788-ХІІ (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) мають жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Так, ОСОБА_1 на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 09.02.2026 досягла 45-річного віку (а.с.11-12), а отже відповідала віковому критерію, визначеному Законом № 1788-ХІІ, необхідному для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відтак, доводи відповідача 1 щодо необхідності досягнення позивачкою 50-річного віку для набуття права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є безпідставними.
Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.02.2026 № 184250014275, суд зазначає наступне.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Приписами частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
При цьому, ч.1 ст. 56 Закону України “Про пенсійне забезпечення” передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
За приписами п.26 Порядку №637 якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974р. №162 (зі змінами) (далі Інструкція №162), що була чинна на момент видачі позивачеві трудової книжки від 22.08.1983 серії НОМЕР_2 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу; прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань, заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і уставами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції і про виплачені у зв`язку із цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не вносяться.
Пунктом 2.5 Інструкції №162 передбачено, що у разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження і заохочення і інші виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати робітнику в цьому необхідну допомогу.
Згідно з п.2.7 Інструкції №162 якщо підприємство, що внесло неправильний чи неточний запис, ліквідовано, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності вищестоящою організацією, якій підпорядковувалося ліквідоване підприємство.
Аналогічні приписи містяться і у п.п.1.1, 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110.
При цьому, п.1.2 Інструкції №58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком надано трудову книжку НОМЕР_1 від 03.08.1999 (а.с. 15-16).
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем 1 не зараховано до страхового стажу позивачки періоди її трудової діяльності, підтверджені трудовою книжкою серії НОМЕР_1 , з підстав ненадання документа, який підтверджує послідовність зміни прізвища “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ”.
При цьому відповідач зазначив, що врахувати зміну прізвища на підставі запису на внутрішньому боці обкладинки трудової книжки неможливо, оскільки в ньому відсутня дата видачі свідоцтва про укладення шлюбу, що, на думку відповідача, є порушенням вимог пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі – Інструкція № 58).
Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд виходить із такого.
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58, чинної на момент оформлення трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 від 03.08.1999, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно п. 2.13. Інструкції № 58 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.
Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. 
Водночас, пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників" встановлено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Поряд із цим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації здійснено з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.
Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від21.02.2018 у справі № 687/975/17, згідно якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні із заявою про призначення пенсії позивачкою подано трудову книжку серії НОМЕР_1 від 03.08.1999 (а.с. 15-16).
Із титульного аркуша зазначеної трудової книжки вбачається, що її власником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Трудова книжка містить дату її заповнення - 03.08.1999, підпис особи, відповідальної за її оформлення, відтиск печатки підприємства, а також підпис власника трудової книжки.
Крім того, на титульному аркуші трудової книжки міститься запис про зміну прізвища з “ ОСОБА_2 ” на “ ОСОБА_3 ” на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, який засвідчений підписом уповноваженої особи та печаткою роботодавця.
Судом також встановлено, що прізвище “ ОСОБА_3 ” позивачка набула після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 (а.с. 17).
При цьому дата народження, зазначена у трудовій книжці - ІНФОРМАЦІЯ_1 , повністю відповідає даті народження позивачки, зазначеній у паспорті громадянина України (а.с. 11), що додатково підтверджує належність трудової книжки саме позивачці.
За таких обставин суд дійшов висновку, що трудова книжка серії НОМЕР_1 належить позивачці та є належним і допустимим доказом її трудового стажу. Сам по собі факт відсутності у записі про зміну прізвища дати видачі свідоцтва про укладення шлюбу, за наявності інших належних доказів, які підтверджують зміну прізвища та належність трудової книжки позивачці, не може бути підставою для неврахування відомостей, що містяться у трудовій книжці, та відмови у зарахуванні відповідних періодів роботи до страхового стажу.
Також, судом встановлено, що ГУ ПФУ в Харківській області не було взято до уваги Довідку для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17 від 13.01.2026 року та Довідку для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 13.01.2026 року з підстав непідтвердження послідовності зміни прізвища “ ОСОБА_5 ”.
Однак такі висновки відповідача є безпідставними, оскільки обидві довідки видані на ім`я ОСОБА_1 , що повністю відповідає відомостям паспорта громадянина України позивачки НОМЕР_4 (а.с. 11). Відтак сам по собі факт попереднього прізвища “ ОСОБА_2 ” не може бути підставою для неврахування зазначених довідок як належних доказів для підтвердження пільгового стажу.
Крім того, судом встановлено, що прізвище “ ОСОБА_2 ” є дошлюбним прізвищем позивачки, яке в подальшому було змінено на прізвище “ ОСОБА_3 ” у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , наявною в матеріалах справи (а.с.17).
За таких обставин відмова відповідача у врахуванні зазначених довідок та, як наслідок, у зарахуванні відповідних періодів роботи до пільгового стажу з мотивів непідтвердження послідовності зміни прізвища є необґрунтованою.
Таким чином, враховуючи досліджені докази у справі, суд не може погодитися із висновками відповідача щодо не дослідження документів, які надані позивачем до заяви про призначення пенсії.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.02.2026 № 184250014275 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області зарахувати періоди роботи відповідно до трудової книжки від 03.08.1999 року НОМЕР_1 та Довідки для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17 від 13.01.2026 року про виконання в період часу з 21.04.2008 по 31.05.2021 рік робіт за професією транспортувальник спецвиробів виробництва №5, транспортувальник спеціальних виробів (спеціальні хімічні виробництва) виробництва №5, що передбачена Списком №1 розділ IX підрозділ 7 Постанови КМУ від 24.06.2016 р. №461Ю, і Довідки для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 13.01.2026 року про виконання в період часу з 01.06.2021 по 31.12.2025 року, рік за професією складальник виробів капсульного виробництва (спеціальні хімічні виробництва) виробництва №5 що передбачена Списком №1 розділ IX підрозділ 7 Постанови КМУ від 24.06.2016 р. №461; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-ХІІ від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-УІІІ, згідно заяви від 09.02.2026 року, суд відмовляє у їх задоволенні, враховуючи те, що такі вимоги є передчасними, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідач не досліджував підстави для зарахування або відмови у зарахуванні наведених періодів роботи позивача.
Крім того, ГУ ПФУ в Харківській області взагалі не дослідувало зміст трудової книжки, підрахунок стажу відповідно до даного документу не здійснювало. 
З огляду на наведене, ГУ ПФУ в Харківській області безпідставно не взято до уваги зміст трудової книжки стосовно трудової діяльності позивача, Довідку для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17 від 13.01.2026 року та Довідку для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 13.01.2026 року, не здійснено відповідний підрахунок стажу позивача та передчасно прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за відсутності необхідного стажу у позивача.
Враховуючи вищезазначене, суд, вважає за необхідне скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.02.2026 № 184250014275, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву позивача від 09.02.2026 та здійснити належний підрахунок страхового стажу позивача у відповідності до записів, які містяться у трудовій книжці серії від 03.08.1999 року НОМЕР_1 , Довідці для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17 від 13.01.2026 року, Довідці для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 13.01.2026 року та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви та документів.
Відтак, позовні вимоги належить задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Водночас, суд зауважує, що на користь позивача підлягає відшкодуванню вся сума судового збору, адже незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, суд визнав порушення законних прав позивача внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень, і спір по суті вирішено на користь позивача.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1331,20 грн, що документально підтверджується квитанцією про сплату від 04.03.2026 (а.с.58).
Враховуючи зазначене, судовий збір у розмірі 1331,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як суб`єкта, що прийняв оскаржуване рішення. 
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.02.2026 № 184250014275. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3, під. 2, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) повторно розглянути заяву від 09.02.2026 про призначення пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, з застосуванням під час вирішення питання про призначення пенсії, норм п. “а” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення (в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020) та із здійсненням належного підрахунку страхового стажу ОСОБА_1 відповідно до записів трудової книжки серії від 03.08.1999 року НОМЕР_1 , Довідки для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17 від 13.01.2026 року, Довідки для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №18 від 13.01.2026 року та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви та документів. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. 
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   О.А. Прилипчук