УКРАЇНА
Справа № 196/260/26
№ провадження 2/196/426/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Бабічевої Л.П.,
за участі секретаря судового засідання Кузнецової Г.С.,

учасники справи: 
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал»,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду с-ща Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Кредит-Капітал" звернулося до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог зазначено, що 20.10.2020 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1164789, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. Кредитний договір підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
21.04.2021 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладений договір факторингу №ККЛУ-21042021, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 1164789 від 20.10.2020 р., укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем. 
Заборгованість відповідача становить 32 198.00 грн., з яких: 8600.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23 598.00 грн. - заборгованість за відсотками.
З урахуванням викладеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 32 198.00 грн., судовий збір в розмірі 2 662.40 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 8000.00 грн.
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 25.03.2026 р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.51).
У судове засідання представник позивача Усенко М.І. не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника  (а.с.2-11). 
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає частково, в частині тіла кредиту в сумі 8600 грн., а в частині відсотків просить зменшити з моменту його перебування в ЗСУ, також просить зменшити витрати на правничу допомогу (а.с.84).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та ОСОБА_1  було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1164789 (а.с.17-20).
За умовами Договору, сума кредиту 10 000.00 грн. (п.1.2 Договору).
Строк кредиту 30 днів (п.1.3 Договору).
Знижена процентна ставка становить 0.57% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 Договору, якщо в цей строк клієнт здійснить повне погашення платежів (п.1.4.1 Договору).
Стандартна процентна ставка складає 1.90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 Договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в п.1.4.1 Договору (п.1.4.2 Договору).
Кредит надається Товариством на платіжну картку клієнта № НОМЕР_1 (п.2.1 Договору).
У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, якщо заборгованість складає не менше 400 грн., клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору (п.4.1 Договору).
Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання товариством грошових коштів згідно з п.4.5 Договору та підписання його клієнтом електронним підписом (п.4.4. Договору).
Новий строк договору розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно п.4.2-4.3 Договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п.1.3 Договору, якщо інше не встановлено в Додатковому договорі 9п.4.5 Договору).
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом 20.10.2020 р. 20:20:07.
Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна», кредитний договір підписаний аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «Х060» (а.с.24).
У паспорті споживчого кредиту визначено основні умови кредитування, який підписано відповідачем електронним підписом (а.с.22-23).
Згідно додаткового договору від 18.11.2020 р. до Договору №1164789 від 20.10.2020 р., який укладено між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 , строк користування кредитом продовжено на строк, що дорівнює строку встановленому п.1.3 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів 19.12.2020 р. (а.с.23-24).
Додатковий договір підписано відповідачем електронним підписом.
Переказ коштів 20.10.2020 р. на картку відповідача НОМЕР_2 у розмірі 10000.00 грн. підтверджено довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 07.01.2026 р. №1-0701 (а.с.25).
Також згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 03.04.2026 р. № 20.1.0.0.0/7-260326/120686-БТ повідомлено, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_3 та на вказану картку відбулось зарахування коштів в розмірі 10 000 грн. за період 20.10.2020 -24.10.2020 р. (а.с.59-60).
21.04.2021 р. між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "ФК «Кредит-Капітал" було укладено факторингу № ККЛУ-21042021, відповідно до якого первісний кредитор ТОВ "Лінеура Україна" передало ТОВ "ФК «Кредит- Капітал" за плату належні йому права вимоги до боржників (а.с. 29-32).
Відповідно до п. 6.1 даного договору клієнт передає фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфеля заборгованості.
Згідно акту приймання-передачі реєстру боржників від 21.04.2021 р. до Договору факторингу № ККЛУ-21042021від 21.04.2021 р. клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників (а.с.33).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № ККЛУ-21042021від 21.04.2021 р., позивач ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 32198.00 грн. (а.с.33).
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. вбачається, що відповідач має заборгованість в розмірі 32 198.00 грн., з яких: 8600.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23 598.00 грн. – заборгованість по відсотках (а.с.26-28).
Отже, позивач виконав зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.
ТОВ "ФК "Кредит -Капітал" 13.02.2026 р. за №20664744 відповідачу ОСОБА_1 надіслало досудову вимогу про погашення заборгованості в сумі 32198 грн. (а.с.34), однак заборгованість за договором сплачена не була.
За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Крім того, суд зазначає, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, кредитний договір №1164789 від 20.10.2020 р. був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між сторонами такого договору, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт позивача за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.
Отже, існують підстави вважати, що сторонами належно обумовлено умови користування позиченими коштами та позичальнику належним чином повідомлено про умови позики.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до приписів ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір №1164789 від 20.10.2020 р., за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. 
Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 8600.00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає таке.
Відповідач просить зменшити відсотки за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. з моменту перебування його в лавах Збройних Сил України.
Згідно довідки в/ч НОМЕР_4 від 16.06.2026 р. №567П/1, сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині з 09.03.2022 р. по теперішній час (а.с.85).
Розрахунок заборгованості за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. становить період з 20.10.2020 р. по19.03.2021 р. (а.с.26-28).
Тобто, період перебування ОСОБА_1 в Збройних Силах України, а саме із 09.03.2022 р. не включається до періоду розрахунку відсотків за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. з 20.10.2020 р. по 19.03.2021 р., тому доводи ОСОБА_1 про зменшення відсотків за кредитним договором саме із дати перебування його 09.03.2022 р. в лавах ЗСУ є безпідставними.
Судом встановлено, що кредитний договір /далі-Договір/ № 1164789 укладений між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем ОСОБА_1 20.10.2020 р. на строк 30 днів (а.с.17-21).
У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, якщо заборгованість складає не менше 400 грн., клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору (п.4.1 Договору).
Додатковий договір вважається укладеним з моменту одержання товариством грошових коштів згідно з п.4.5 Договору та підписання його клієнтом електронним підписом (п.4.4. Договору).
Новий строк договору розраховується з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно п.4.2-4.3 Договору та дорівнює строку кредиту, що встановлений п.1.3 Договору, якщо інше не встановлено в Додатковому договорі (п.4.5 Договору).
З розрахунку заборгованості за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. вбачається, що відповідачем в період дії договору, а саме 30 календарних днів було сплачено тіло кредиту в розмірі 1400 грн. та відсотки в розмірі 1710 грн. (а.с.26-28), після чого на підставі п.4.1 Договору було укладено 18.11.2020 р. між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 додатковий договір від 18.11.2020 р. до Договору №1164789 від 20.10.2020 р. (а.с.23-24).
Згідно додаткового договору від 18.11.2020 р. до Договору №1164789 від 20.10.2020 р., який укладено між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 строк користування кредитом продовжено на строк, що дорівнює строку встановленому п.1.3 Договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів 19.12.2020 р. (а.с.23-24).
У період укладення додаткового договору відповідачем не було внесено сум на погашення тіла кредиту та відсотків та у відповідності до п.4.1 Договору не було укладено новий Додатковий договір.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. вбачається, що відповідач має заборгованість за період з 20.10.2020 р. по 19.03.2021 р. в розмірі 32 198.00 грн., з яких: 8600.00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 23 598.00 грн. – заборгованість по відсотках (а.с.26-28).
Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право нараховувати проценти за кредитним договором, то після 19.12.2020 р. ТОВ «Лінеура Україна» не мало законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р.
Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18).
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, за умовами кредитного договору №1164789 від 20.10.2020 р. та додаткової угоди від 18.11.2020 р. сторони погодили строк його дії до 19.12.2020 р., тому починаючи із зазначеної дати, банк не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 наголосила на тому, що в охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочки виконання грошового зобов`язання. Отже, період правомірного користування коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування супроводжується нарахуванням процентів у порядку та розмірі, що визначені у кредитному договору, а у разі прострочки позичальником виконання зобов`язань зі своєчасного повернення кредиту права кредитора захищаються шляхом нарахування процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За таких обставин, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Лінеура Україна" станом на 18.12.2020 р. заборгованість за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. становить 8 600 грн. тіло кредиту, 4 902 грн. - відсотки, в загальній сумі 13 502.00 грн. (а.с.26-28). 
Отже, відповідач зобов`язаний сплатити за кредитним договором суму у розмірі 13 502.00 грн., яка складається із тіла кредиту в розмірі 8600 грн. та відсотків - 4902.00 грн. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. підлягають частковому задоволенню.
Що стосується укладеного договору факторингу, суд зазначає таке.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Разом із тим щодо суб`єктного складу таких правовідносин ч. 3 ст.1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Зокрема, у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою.
У ч. 1 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ.
Навіть при умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісних кредиторів,  і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України.
Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Виписка з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.35) підтверджує, що ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України.
Права вимоги за кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р., перейшло до ТОВ «ФК «Кредит- Капітал».
Всупереч умовам кредитного договору №1164789 від 20.10.2020 р.  відповідач не виконав свого зобов`язання. 
Таким чином, за вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладений кредитний договір №1164789 від 20.10.2020 р., за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти, комісію у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту, відсотків матеріали справи не містять.
У зв`язку із чим, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Щодо витрат на правничу допомогу, то суд зазначає таке.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша друга статті 133 ЦПК України).
Судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000.00 грн. надано договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 р. (а.с.37); акт №1320 наданих послуг (а.с.37); детальний опис наданих послуг до акту № 1320 за договором про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 р. (а.с.38); ордер на надання правничої допомоги адвоката Усенка М.І. серії ВС №1381377 (а.с.39).
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд враховує, що вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ціни позову, а також те, що представник позивача безпосередньої участі у судових засіданнях не брав, тому заявлена сума у 8 000 грн. є завищеною.
Відповідач у поданій до суду заяві просить зменшити витрати на правничу допомогу.
Отже, суд вважає за необхідне, виходячи з засад розумності, беручи до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та обсягом фактично виконаних робіт, а також пропорційності стягнення судових витрат, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 13397 від 20.02.2026 р. про сплату судового збору загальною сумою 2662.40 грн. (а.с. 1). Враховуючи те, що задоволено 41.93 % позовних вимог (13502.00 грн. від 32198.00 грн. складає 41.93 %), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, яка становить 1116.34 грн. (2662.40 грн. х 41.93 % : 100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 78-80, 247, 259, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором №1164789 від 20.10.2020 р. в розмірі 13 502.00 грн., судовий збір в розмірі 1116.34 грн., витрати на професійну правничу допомогу  у розмірі 2 000, 00 грн., а всього 16 618.34 грн. (шістнадцять тисяч шістсот вісімнадцять грн. 34 коп.).
У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ 35234236, місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул.Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, 4-й поверх.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.П. Бабічева