ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/6783/25
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Пенсійного фонду України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України при розгляді скарги від 05.09.2024 на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №063950007263 від 08.08.2024 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка виразилась у порушенні процедури проведення перевірки звернення та оформлення її результатів, не всебічному та об`єктивному її проведенні, а саме не врахуванні висновків у справі №240/27578/23, ненаданні відповідей на питання про повне найменування юридичної особи та органу, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, їх місцезнаходження, поштовий ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету(ст.160 КАС України); про фінансові органи Державного казначейства, у якому відкрито рахунки юридичної особи та ГУ ПФУ в Сумській області для відшкодування заподіяної шкоди, інших витрат, пов`язаних з розглядом справ, про майбутній розмір пенсії з розрахунком із зазначенням, за який період вона буде максимальною;
- зобов`язати Пенсійний фонд України розглянути скаргу від 05.09.2024 на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області №063950007263 від 08.08.2024 про відмову у призначенні пенсії відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з дотриманням процедури проведення перевірки звернення та оформлення її результатів, передбаченої п.п. 9-12 Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2007 року №18-6, всебічно та об`єктивно її провести, а саме вказати причини не врахування висновків суду у справі №240/27578/23,надати відповіді на питання про повне найменування юридичної особи та органу, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, їх місцезнаходження, поштовий ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету(ст.160 КАС України); про фінансові органи Державного казначейства, у якому відкрито рахунки юридичної особи та ГУ ПФУ в Сумській області для відшкодування заподіяної шкоди, інших витрат, пов`язаних з розглядом справ, про майбутній розмір пенсії з розрахунком із зазначенням, за який період вона буде максимальною;
- стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач порушив норми законодавства та процедуру проведення перевірки звернення та оформлення її результатів, а саме безпідставно передав розгляд скарги іншому органу, рішення за розглядом скарги заявник за підписом керівника не прийняв. До того ж об`єктивно та всебічно не перевірив звернення. Лист не містить відповідей на питання про повне найменування юридичної особи та органу, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, їх місцезнаходження, поштовий ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету(ст.160 КАС України); про фінансові органи Державного казначейства, у якому відкрито рахунки юридичної особи та ГУ ПФУ в Сумській області для відшкодування заподіяної шкоди, інших витрат, пов`язаних з розглядом справ, про майбутній розмір пенсії з розрахунком із зазначенням, за який період вона буде максимальною.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач до суду направив відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що спеціальних підрозділів, які безпосередньо призначають, перераховують та виплачують пенсію безпосередньо в Пенсійному фонді України не створено. Головні управління та Пенсійний фонд України є різними самостійними юридичними особами з різною юрисдикцією та компетенцією. Функції з призначення (перерахунку) та виплати пенсій є дискреційними повноваженнями територіальних органів Фонду. Оскільки скарга Позивача від 05.09.2024 була оформлена без дотримання вимог Порядку № 18-6, вона розглянута Пенсійним фондом України у межах компетенції, та у порядку та строк, визначені Законом № 393/96-ВР. За результатами розгляду скарги Позивачу надана відповідь листом від 18.10.2024 № 43593-51130/В-03/8-2800/24. У відповіді на скаргу Позивачу, з посиланням на нормативно-правові акти, надано роз`яснення про умови призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зауважує, що лист Пенсійного фонду України від 18.10.2024 № 43593-51130/В-03/8-2800/24 не є правовим актом індивідуальної дії в розумінні КАС України, оскільки цей лист є відповіддю на звернення і має інформаційно – роз`яснювальний характер. 
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Судом встановлено, що позивач має статус особи – учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що підтверджено посвідченнями серії НОМЕР_1 від 26.07.2024, виданого 26.07.1991, виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 та посвідченням оновленого зразка серії НОМЕР_2 від 24.07.2024, виданого Житомирською облдержадміністрацією.
31 липня 2024 року позивача звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
ГУ ПФУ в Сумській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та рішенням від 08.08.2024 №063950007263 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з не підтвердженням права на зниження пенсійного віку.
Листом ГУ ПФУ в Житомирській області від 15.08.2024 №0600-0219-8/102478 повідомлено позивачу про зміст рішення ГУ ПФУ в Сумській області.
Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач 06.09.2024 року оскаржив його до Пенсійного фонду України в порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України.
Департамент пенсійного забезпечення, страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Пенсійного фонду України листом від 18.10.2024 №43593-51130/В-03/8-2800/24 повідомив позивача щодо підстав відмови у призначенні пенсії за заявами від 31.07.2024 та 30.09.2024 та роз`яснив, що порядок призначення, перерахунок та виплату пенсій здійснюють територіальні пенсійні органи.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача при розгляді його скарги, звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 2 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, (далі - Положення) Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Згідно підпункту 6 пункту 4 Положення Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо, зокрема, здійснення контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - страхові внески) та інших платежів, за достовірністю документів, поданих для призначення пенсії, та відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.
Підпунктом 17 пункту 4 Положення передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Пенсійного фонду України.
У відповідності до підпункту 9 пункту 6 Положення Пенсійний фонд України для виконання покладених на нього завдань має право порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні вимог законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).
Згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Відповідно до частини 1 статті 3 вищенаведеного Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Частинами 3 та 4 вказаної вище статті визначено, що заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Відповідно до пп. 17 п. 4 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних з діяльністю Пенсійного фонду України, його територіальних органів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Пенсійного фонду України.
Відповідно до пунктів 9, 11 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №384, Закону України «Про звернення громадян», Правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення №18-6 від 12.10.2007 (далі Порядок №18-6).
У відповідності до пункту 2-4 вказаного Порядку у разі, якщо громадянин вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, громадянин має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.
Скарга на рішення органу, що призначає пенсії, подається громадянином особисто або законним представником відповідно до законодавства або представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (далі - заявник).
Подання скарги відповідно до цього Порядку не позбавляє заявника права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства.
Скарга на рішення управлінь Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями подається відповідно до головних управлінь Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - регіональні органи Пенсійного фонду України), на рішення регіональних органів Пенсійного фонду України до Пенсійного фонду України та супроводжується документами, що свідчать про прийняття неправильних рішень.
Скарга може бути подана до органу Пенсійного фонду України вищого рівня протягом одного року з моменту прийняття рішення, але не пізніше одного місяця з часу ознайомлення заявника з прийнятим рішенням.
Пропущений з поважної причини термін може бути поновлений органом Пенсійного фонду України, що розглядає скаргу.
Відповідно до пункту 9 Порядку орган Пенсійного фонду України зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його у термін не більше одного місяця від дня надходження скарги на адресу заявника поштою або надати йому під розписку.
Якщо в місячний термін вирішити порушені у скарзі питання неможливо, орган Пенсійного фонду України може прийняти рішення про продовження строків розгляду скарги заявника, про що письмово повідомити заявника до закінчення тридцятиденного строку. При цьому загальний термін розгляду скарги не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду скарги може бути скорочено від встановленого цим пунктом терміну. У разі, якщо останній день строків розгляду скарги припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків вважається перший наступний робочий день.
Згідно пункту 10 Порядку орган Пенсійного фонду України при розгляді скарги заявника перевіряє законність і обґрунтованість рішення, що оскаржується, і приймає одне з таких рішень:
1) залишає скаргу без задоволення;
2) повністю або в певній частині задовольняє скаргу.
У разі повного або часткового задоволення скарги органу, що призначає пенсії, даються розпорядження про вчинення відповідних дій.
Рішення за розглядом скарги заявника приймає керівник відповідного органу Пенсійного фонду України (або його заступник відповідно до розподілу функціональних повноважень).
Пунктом 12 передбачено рішення про результати розгляду скарги оформляється відповідно до вимог законодавства про мови. Рішення оформляється на бланку органу Пенсійного фонду України, який розглядав скаргу.
У рішенні зазначаються: повне прізвище та ініціали заявника; відомості про предмет оскарження, якого стосується скарга, дата прийняття скарги до розгляду, перелік документів, які були взяті до уваги при розгляді скарги, дата і номер оскаржуваного рішення, стисле викладення вимог і клопотання заявника, результати дослідження матеріалів скарги та докази, на яких ґрунтуються висновки посадової особи органу Пенсійного фонду України, яка розглядала скаргу, посилання на конкретні статті та пункти законів України та інших нормативно-правових актів, якими обґрунтовано відповідь на скаргу та висновок про задоволення чи часткове задоволення скарги або про відмову в задоволенні вимог чи клопотання заявника, викладених у скарзі.
У рішенні також зазначається, що в разі незгоди заявника з прийнятим рішенням воно може бути оскаржене в органі Пенсійного фонду України вищого рівня (із зазначенням строку такого оскарження) або в судовому порядку.
Рішення Пенсійного фонду України, прийняте за розглядом скарги, може бути оскаржене в судовому порядку в термін, передбачений законодавством України.
У разі повного або часткового задоволення скарги до рішення даються розпорядження органу Пенсійного фонду України, рішення якого скасовано повністю або в певній частині, про вчинення відповідних дій.
Аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що у випадку, якщо особа вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, останній має право оскаржити таке рішення у органі Пенсійного фонду України вищого рівня.
При цьому, за наслідками розгляду такої скарги пенсійний орган вищого рівня приймає одне із двох рішень, визначених пунктом 10 Порядку №18-6. У випадку повного або часткового задоволення скарги, дає розпорядження про вчинення відповідних дій органу, що призначає пенсії.
Судом встановлено, що 05.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із скаргою на рішення про відмову у призначенні пенсії.
За результатом розгляду скарг позивача, відповідач листом від 18.10.2024 №43593-51130/В-03/8-2800/24 повідомив позивача щодо підстав відмови у призначенні пенсії за заявами від 31.07.2024 та 30.09.2024 та роз`яснив, що порядок призначення, перерахунок та виплату пенсій здійснюють територіальні пенсійні органи.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказав, що відповідач, в межах компетенції, розглянув звернення позивача від 05.09.2024, та в порядку, встановленому Законом України "Про звернення громадян", надав відповідь листом від 18.10.2024 №43593-51130/В-03/8-2800/24. Крім цього вказав, що рішення за результатом розгляду скарги позивача не приймалось.
Суд зауважує, що лист Пенсійного фонду України від 18.10.2024 №43593-51130/В-03/8-2800/24 не є рішенням, яке зобов`язаний прийняти Пенсійний фонд України при розгляді скарги заявника, визначене пунктом 10 Порядку №18-6.
В свою чергу, відсутність належним чином оформленого рішення за результатами розгляду скарги позивача, передбаченого Порядком розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, свідчить про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, оскільки Пенсійним фондом України не прийнято жодного рішення відповідно до пункту 10 Порядку, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення за результатом розгляду скарги позивача, підлягають задоволенню.
З метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути скаргу позивача та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Щодо зобов`язання відповідача вказати причини не врахування висновків суду у справі №240/27578/23,надати відповіді на питання про повне найменування юридичної особи та органу, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, їх місцезнаходження, поштовий ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету(ст.160 КАС України); про фінансові органи Державного казначейства, у якому відкрито рахунки юридичної особи та ГУ ПФУ в Сумській області для відшкодування заподіяної шкоди, інших витрат, пов`язаних з розглядом справ, про майбутній розмір пенсії з розрахунком із зазначенням, за який період вона буде максимальною, суд зазначає таке.
Суд враховує, що оцінка повноти відповіді відповідача надана рішенням суду в адміністративній справі №240/1133/25, відповідно до якого судом встановлено, що були надані відповіді на всі порушені позивачем питання у скарзі.
На підставі частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. 
Щодо доводів представника відповідача про те, що відповідь на скаргу, надана листом Пенсійного фонду України від 18.10.2024 № 43593-51130/В-03/8-2800/24, вже була предметом розгляду у справі № 240/1133/25 суд звертає увагу на таке.
Не дивлячись на те, що сторони у даних позовах є ті ж самі, однак підстави спору у цих справах не є ідентичним, оскільки матеріально-правові вимоги позивача до відповідача не є тотожними. 
Тобто предмети позову є тотожними, проте коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги є різним.
Підсумовуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що наявні судові рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, оскільки такий елемент, як підстава позову під час звернення до суду в межах розгляду даної справи є інші фактів (обставин), що підтверджуються іншими письмовими доказами.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.
Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів у сумі 100 000 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Так, у постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.
У постанові від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц Верховний Суд вказав, що моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинили моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Таким чином, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17, від 27.06.2019 у справі № 825/1030/17, від 28.02.2020 у справі № 804/2593/17, від 18.02.2021 у справі № 420/7423/19 та від 25.03.2021 у справі № 520/4577/19, вказував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
У постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 Верховний Суд виснував, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого..
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Верховний Суд у постанові від 02.04.2024 у справі № 520/7071/21, встановив, що позивач не надав доказів того, що негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, тому підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення у майбутньому.
Ураховуючи, що позивачем не підтверджено належними та допустимим доказами факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд доходить висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, і доказів понесення ним інших судових витрат до суду не подано, тому виходячи з положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Пенсійного фонду України (вул. Бастіонна, 9,м. Київ,01601. РНОКПП/ЄДРПОУ: 00035323) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Пенсійного фонду України щодо не прийняття рішення за результатом розгляду скарги ОСОБА_1 від 05.09.2024.
Зобов`язати Пенсійний фонд України повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 05.09.2024 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

15.09.26