Березівський районний суд Одеської області 
07.09.2026
Справа № 494/123/26
Провадження № 2/494/289/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.09.2026 року м. Березівка
Березівський районний суд Одеської області у складі:
судді - Римаря І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Авдєєвої С.В.,
представника позивача – Завгороднього І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -
В С Т А Н О В И В:

26.01.2026 року до Березівського районного суду Одеської області надійшов цивільний позов  ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. 
Справу на підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 26.01.2026 року визначено судді Римарю І.А. 
Суд також вважає заначити, що у зв`язку з надмірним навантаженням справами, яке виходить за межі фізичної можливості розгляду кожної справи у розумні строки, оскільки у Березівському районному суді Одеської області наразі працює 2 (два) судді (за штатом 4 (чотири)), та які є водночас слідчими суддями, повітряними тривогами на території Одеської області, тому суд позбавлений можливості проводити розгляд справи в розумні строки визначені Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Ухвалою суду від 05.02.2026 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 22.06.2026 року закрито підготовче провадження по справі, призначено до судового розгляду по суті.
Позивач у позовній заяві зазначив, що у серпні 2024 року дізнався про зникнення безвісти свого батька ОСОБА_2 . З метою з`ясування місцезнаходження батька ОСОБА_3 звернувся до органів поліції, у межах кримінального провадження слідчим 04.09.2024 року проведено процедуру пред`явлення до впізнання за фотознімками невідомих осіб, які значилися померлими. За результатами вказаної процедури ОСОБА_3 впізнав свого батька ОСОБА_2 щодо кого Відділом ДРАЦС у місті Одесі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть від 08.02.2023 року та видано свідоцтво про смерть з зазначенням дати смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.09.2025 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріусом повідомлено, що пропущено встановлений законом строк для прийняття спадщини, також про відсутність документів на підтвердження факту прийняття спадщини та роз`яснено, що позивач має право звернутись до суду щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини. Про факт смерті батька ОСОБА_1 дізнався лише у серпні 2024 року, перебуваючи на військовій службі, свідоцтво про смерть видане 31.01.2025 року. Після отримання свідоцтва про смерть позивач за можливості звернувся до нотаріуса з питання оформлення спадщини. ОСОБА_1 , як військовослужбовець в умовах воєнного стану фізично не мав можливості займатися приватними справами, брав участь у довготривалих операціях, навчаннях та відрядженнях, що унеможливило дотримання, визначеного процесуальним законом строку для прийняття спадщини. Таким чином, проходження військової служби є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У зв`язку з вищевказаним позивач просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 31.10.2026 року.
У судовому засіданні 07.09.2026 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та проси їх задовольнити.
У судове засідання 07.09.2026 року представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.
Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, врахувавши неявку представника відповідача, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №1613 (а.с.12). 
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01.06.1985 року вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с.25).
Позивач вирішив оформити на своє ім`я майно після смерті ОСОБА_2 , 05.09.2026 року звернувся до приватного нотаріуса Березівського районного нотаріального округу, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду (а.с.9). 
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що свідчать довідки військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2025 року та 27.11.2025 року (а.с.7, 26 зворотній бік). 
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Матеріали справи не містять достатніх та належних доказів, які б давали можливість достовірно встановити коло спадкоємців ОСОБА_2 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після його смерті, а також відомостей щодо заведення спадкової справи та подання відповідних заяв іншими спадкоємцями. Позивачем клопотання про витребування спадкової справи не заявлялося.
При цьому під час судового розгляду представнику позивача було роз`яснено право заявити клопотання про витребування спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 . Представник позивача таким процесуальним правом не скористався, відповідного клопотання не заявив та вважав наявні у справі докази достатніми для вирішення спору по суті.
Відповідно до принципів диспозитивності та змагальності цивільного судочинства суд розглядає справу на підставі доказів, поданих учасниками справи, а обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається на таку сторону.
За таких обставин суд вирішує спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів та не вправі з власної ініціативи збирати докази замість позивача за відсутності передбачених законом підстав.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України.
При цьому, такі дії повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.
Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Як вбачається із положень ч. 1ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Як вбачається з позовної заяви позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд виходить з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця щодо вчинення дій, необхідних для прийняття спадщини.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач зазначає, що тривалий час не знав про смерть батька, оскільки останній зник безвісти, а сам позивач проходив військову службу.
Зі змісту позовної заяви та наявних у справі доказів убачається, що у серпні 2024 року позивачу стало відомо про зникнення батька, а 04 вересня 2024 року під час проведення слідчим процедури пред`явлення для впізнання за фотознімками позивач упізнав свого батька серед померлих осіб. Таким чином, 04 вересня 2024 року позивачу фактично стало відомо про смерть спадкодавця. Повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 було отримано 31 січня 2025 року.
Разом із тим, із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса лише 05 вересня 2025 року, тобто фактично через один рік після того, як йому стало відомо про смерть батька, та більш ніж через сім місяців після отримання свідоцтва про смерть. 
Причиною такого тривалого незвернення до нотаріуса позивач посилається на проходження ним військової служби в умовах воєнного стану, участь у воєнних операціях, навчаннях та відрядженнях.
Судом установлено, що ОСОБА_1 дійсно є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 . 
Разом із тим сам по собі факт проходження військової служби не може безумовно свідчити про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Для вирішення питання про надання додаткового строку суд має встановити не лише факт проходження військової служби, а й наявність конкретних об`єктивних обставин, які фактично унеможливлювали звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини протягом відповідного періоду.
Надані суду докази підтверджують факт проходження позивачем військової служби, однак не містять відомостей, достатніх для встановлення того, що протягом усього періоду після того, як позивачу стало відомо про смерть батька, і до його звернення до нотаріуса існували безперервні об`єктивні, непереборні та істотні перешкоди, які унеможливлювали подання ним відповідної заяви.
При цьому, суд враховує особливий характер проходження військової служби в умовах воєнного стану та не ставить під сумнів сам факт перебування позивача на військовій службі. Однак, для застосування частини третьої статті 1272 ЦК України визначальним є не статус особи як військовослужбовця, а доведеність існування конкретних об`єктивних перешкод, які унеможливлювали своєчасне вчинення подання заяви до нотаріуса.
Отже, враховуючи значний проміжок часу між моментом, коли позивачу достовірно стало відомо про смерть спадкодавця, отриманням ним свідоцтва про смерть та фактичним зверненням до нотаріуса, а також відсутність достатніх доказів існування протягом цього періоду об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини, суд доходить висновку, що позивачем не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України.
Водночас , як зазначає Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 753/8710/21, провадження № 61-6090св23 від 13.12.2023 року, що позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Так, з позовної заяви вбачається, що померлий ОСОБА_2 мав ще сина ОСОБА_3 , який є братом позивача, однак позивач не визначив його відповідачем по справі.
Більш того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 звертався до приватного нотаріуса для оформлення спадкових справ, про що свдічить лист приватного нотаріуса (а.с.9).
Разом з цим, як встановлено вище, представнику позивачу неодноразово роз`яснювалось про можливість заявлення будь-яких клопотань чи заяв під час розгляду справи, в тому числі щодо витребування спадкової справи, проте представник позивача не заявляв та вважав про достатність доказів для розгляду справи. 
Відповідно до ч.1ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Статтею 51 ЦПК України визначено, що суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорювання його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується. Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача, залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача та підстави заявлення таких саме до нього.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Без залучення осіб, для яких таке рішення створює відповідні права та обов`язки, змінює правовідносини та призводить до нових наслідків, - суд не міг вирішувати питання про задоволення позовних вимог, а тим більше задовольнити позовні вимоги, тобто давати оцінку підставам та предмету позову та винести рішення по суті такого спору.
Згідно постанови Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Разом із тим, матеріали справи не містять достатніх доказів, які б давали суду можливість достовірно встановити, чи прийняли спадщину після смерті ОСОБА_2 інші спадкоємці, зокрема його син ОСОБА_3 . 
Водночас встановлення зазначених обставин має істотне значення для правильного визначення суб`єктного складу учасників справи, оскільки у разі прийняття спадщини іншими спадкоємцями саме такі особи є належними відповідачами у спорі про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тоді як територіальна громада виступає відповідачем за відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину.

Позивач, визначивши відповідачем Березівську міську раду Одеської області, доказів, які б дозволяли достовірно встановити відсутність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, суду не надав. Незважаючи на роз`яснення судом права заявити клопотання про витребування спадкової справи з метою встановлення відповідних обставин, представник позивача таким правом не скористався та наполягав на розгляді справи за наявними доказами.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову. 
Керуючись ст. ст.13,76-81,89,258,259,263,264,265,268,272,335,344 ЦПК України ст. ст.1265,1268,1269,1270,1272 ЦК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов  ОСОБА_1 до Березівської міської ради Одеської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини – залишити без задоволення. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Одеського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач – Березівська міська рада Одеської області (адреса: пл. Генерала плієва, 9, м. Березівка Одеської області, код ЄДРПОУ 04056842).
У зв`язку з надмірним навантаженням, повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.09.2026 року.

Суддя І.А. Римар