УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження

10 вересня 2026 року 
м. Київ
справа №560/6482/26
адміністративне провадження № К/990/40771/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2026 року
у справі №560/6482/26
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати йому пенсії з 01 січня 2026 року із застосуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2026 році у період воєнного стану» від 30 грудня 2025 року №1778 (далі - постанова КМУ №1778), та зобов`язати відповідача здійснювати виплату пенсії без застосування зазначених коефіцієнтів, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2026 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2026 року з урахуванням коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених пунктом 1 постанови КМУ №1778.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області виплатити без обмеження максимальним розміром пенсію ОСОБА_1 з 01 січня 2026 року та без урахування коефіцієнтів зменшення пенсії, передбачених пунктом 1 постанови КМУ №1778, з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 31 серпня 2026 року, тобто у межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить із такого.

Спір у цій справі стосується здійснення пенсійних виплат, тому відповідно до пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ця справа є справою незначної складності.

За пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім установлених цією нормою випадків.

Отже, для касаційного перегляду такого судового рішення недостатньо лише послатися на одну з підстав касаційного оскарження, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України: скаржник має також належно обґрунтувати наявність принаймні одного з винятків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої цієї статті.

Скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, вважаючи, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

Крім того, скаржник посилається на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, стверджуючи, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Оцінюючи наведені доводи, Суд зазначає таке.

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, обґрунтування необхідності формування такого висновку, а також пояснення того, як відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах. Водночас сама лише вказівка скаржника на відсутність висновку Верховного Суду не може вважатися достатньою для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки необхідність формування такого висновку має бути належно обґрунтована з огляду на зміст спірних правовідносин та правову проблему, яка потребує вирішення Верховним Судом.

Разом з тим твердження скаржника про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 30 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» від 03 грудня 2025 року №4695-IX (далі - Закон №4695-IX) та постанови КМУ №1778 у подібних правовідносинах є необґрунтованим.

Так, у постанові Верховного Суду від 17 червня 2026 року у справі №580/1002/26 сформовано правову позицію щодо застосування статті 30 Закону №4695-IX та постанови КМУ №1778 у правовідносинах, пов`язаних із виплатою пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII), із застосуванням коефіцієнтів до сум перевищення понад десять прожиткових мінімумів.

Отже, на час звернення з касаційною скаргою висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права, на відсутність якого посилається скаржник, уже існував.

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Колегія суддів також відхиляє посилання скаржника на наявність обставин, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржник не визначив конкретного питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та не навів конкретних аргументів щодо існування правової невизначеності, неоднакового застосування відповідної норми права або потреби у формуванні чи зміні правового підходу Верховного Суду.

Саме по собі посилання скаржника на необхідність формування висновку Верховного Суду не свідчить про фундаментальне значення порушеного питання права для формування єдиної правозастосовчої практики. До того ж, як установлено вище, на час звернення з касаційною скаргою Верховний Суд у постанові від 17 червня 2026 року у справі №580/1002/26 уже сформував правову позицію щодо застосування статті 30 Закону №4695-IX та постанови КМУ №1778 у правовідносинах, пов`язаних із виплатою пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-XII, із застосуванням коефіцієнтів до сум перевищення понад десять прожиткових мінімумів.

Отже, касаційна скарга не містить обґрунтування існування правової невизначеності або суперечливої судової практики щодо застосування відповідних норм права, яка потребувала б усунення Верховним Судом, а також не містить аргументів щодо необхідності відступу від уже сформованої правової позиції, її уточнення чи розвитку.

Оцінка наявності винятків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, належить до повноважень Верховного Суду з огляду на особливу функцію суду касаційної інстанції щодо забезпечення сталості та єдності судової практики і розвитку права.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої умови прийнятності касаційної скарги можуть бути суворішими, ніж умови апеляційного перегляду, а встановлені законом критерії доступу до суду касаційної інстанції можуть бути виправдані особливою роллю такого суду та характером виконуваних ним функцій (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, §§44- 45; Brualla Gуmez de la Torre v. Spain, заява №26737/95, §§37- 38; Zubac v. Croatia [GC], заява №40160/12, §§80- 86; Azyukovska v. Ukraine (dec.), заява №26293/18, §§20- 27). Європейський суд з прав людини також визнає допустимим покладення на скаржника обов`язку належно визначити та обґрунтувати передбачене законом питання права або іншу умову доступу до касаційного суду (Papaioannou v. Greece, заява №18880/15, §§39- 50; Trevisanato v. Italy, заява №32610/07, §§32- 47; Mireniж-Huzjak and Jerkoviж v. Croatia (dec.), заява №72996/16, §§38- 42).

Водночас касаційні фільтри мають застосовуватися передбачувано, послідовно та без надмірного формалізму (Zakarpattya Regional Union of Consumer Cooperatives and Others v. Ukraine, заяви №№65719/10, 42520/10, 54581/10, §§48- 60), а істотні доводи скаржника, релевантні для вирішення питання про касаційний перегляд, мають отримати достатню відповідь (Samanyuk v. Ukraine, заява №65686/17, §§25- 30; Popov v. Ukraine, заява №20817/24, §§4- 8).

Порівняльно-правове підтвердження допустимості селективного касаційного перегляду міститься також у практиці Суду Європейського Союзу (KUBERA, C-144/23, ECLI:EU:C:2024:881; Randstad Italia, C-497/20, ECLI:EU:C:2021:1037, §59; Bensada Benallal, C-161/15, ECLI:EU:C:2016:175, §27; EUIPO v The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C-382/21 P, ECLI:EU:C:2021:1050, §§20- 22). У цій практиці визнається допустимість установлення умов касаційного перегляду та, у відповідних випадках, покладення на скаржника обов`язку обґрунтувати значущість порушеного питання для єдності, узгодженості або розвитку права за умови дотримання відповідних процесуальних гарантій.

У цій справі скаржник мав можливість обґрунтувати наявність передбаченого законом винятку, однак не визначив конкретного питання права фундаментального значення, не показав існування правової невизначеності чи неоднакової судової практики та не навів аргументів щодо потреби у формуванні, зміні або розвитку правового підходу Верховного Суду. Натомість щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини, уже існує сформований висновок Верховного Суду.

Отже, скаржником не обґрунтовано наявності передбаченого підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України винятку, який давав би підстави для касаційного перегляду судових рішень у цій справі.

Характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло його учасників, наявність сформованого Верховним Судом висновку щодо застосування відповідних норм права, а також відсутність ознак, які б вирізняли цю справу з-поміж інших справ цієї категорії, дають підстави вважати, що судові рішення, ухвалені у справі №560/6482/26, не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі наведеного та з урахуванням того, що скаржником не доведено наявності передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України підстави касаційного оскарження та не обґрунтовано наявності виняткових випадків, визначених підпунктами «а», «в» пункту 2 частини п`ятої цієї статті, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 20 липня 2026 року у справі №580/1299/26, від 29 липня 2026 року у справі №380/2675/26, від 05 серпня 2026 року у справі №380/592/26.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 серпня 2026 року у справі №560/6482/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді С.М. Чиркін

В.М. Шарапа